Režie:
Juraj HerzScénář:
Václav ŠašekKamera:
Dodo ŠimončičHudba:
Luboš FišerHrají:
Iva Janžurová, Petr Čepek, Marie Rosůlková, Ota Sklenčka, Vladimír Jedenáctík, Karel Chromík, Jana Plichtová, Evelyna Steimarová, Karel Černoch (více)Obsahy(1)
Sugestivní filmové drama Petrolejové lampy natočil Juraj Herz podle stejnojmenného románu Jaroslava Havlíčka. Vypráví v něm tragický příběh stárnoucí dívky Štěpy, žijící na přelomu století v dusném prostředí českého maloměsta, v ovzduší nepochopení a předstíraných citů, přetvářky a falše. Štěpě jsou neustále matkou vnucováni adepti na ženění, kteří ovšem musejí pocházet z téhož okruhu jako ona. Štěpa je však jiná než ostatní dívky. Jakoby zasažena duchem emancipace vyslouží si pověst dívky volných mravů a ta přirozeně nápadníky z řad městské honorace odrazuje. Než by se stala starou pannou, provdá se za bratrance, zkrachovalého důstojníka. V den svatby ale ještě netuší, jaká strašlivá nemoc pronásleduje jejího ženicha...
Pečlivě rekonstruované období secese v sobě tají osudové lidské trápení: stárnoucí dívka z rodiny maloměstské honorace se dočká svého štěstí, když se provdá na pohledného důstojníka. Netuší ovšem, že muž trpí zhoubnou pohlavní chorobu - s marnou obětavostí pak o něho pečuje, vystavena zlomyslnému posměchu svého okolí. Vynikající, stále sugestivní snímek Juraje Herze se opírá o procítěné, jemně odstíněné herecké výkony Ivy Janžurové a Petra Čepka. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (296)
Zajímavé kvalitní vyprávění o splnění snu, který se mění v noční můru. Svobodomyslná žena Štěpa Kiliánová (dobrá Iva Janžurová) si splní svůj dávný sen a provdává se za svého bratrance Pavla Malinu (skvělý Petr Čepek), důstojníka, hochštaplera a nenapravitelného sukničkáře. Její prvotní nadšení ze zbavení se urputné samoty a nalezení mužské náruče, se mění v tíživá muka osamocení uvnitř manželství. Z manžela, o kterého se stará s nebývalou starostlivostí, se postupem času vyklube opilec, narcista, povaleč, gambler, mluvka a bohem ztrestaný sukničkář, který je nakažen syfilidou. Její manželské naplnění tak dostává stále jednu ránu za druhou, opojenost se ze zbavení se maloměšťáckého prostředí se mění v kruté a bolestivé střízlivění. Z dalších postav: Štěpininy rodiče (dobrá Marie Rosůlková a Ota Sklenička), Pavlův utrápený otec (Vladimír Jedenáctík), Pavlův těžce pracující bratr Jan (Karel Chromík), jednoduchá děvečka Manka (Jana Plichtová), vyzývavá služka Karla (Evelyna Steimarová), divadelník Synáček (Karel Černoch se Satoranského hlasem), či finančník a ctihodný Štěpin nápadník Groman (Stanislav Remunda). Splnění snu a skrytých přání mívají těžká střízlivění a neobyčejně kruté dopady, když splnění bývá krutější a nelidštější, než nesplnění. ()
Nuda k posrání #107. Viz Osvícení. 40% ()
... přitahují komůrky. Jen štiplavé, sychravé plamínky. Trpký, prázdný stav. Švestkový nach konce léta, a pak už jen tma. Polámané plaňky. Pád pláňky. Pod stínidla zlomyslné pohádky. Zdobné košilky do proutí mžitek. Zpod oparu jabloňových nitek, po proudu zrádných, rozštěpených světel. Klamný, plavý zápal uhasíná v popel. ()
Nikterak výjimečné, ale i přesto poutavé vyprávění o životě s těžkou nemocí. Mohlo tam však být nastíněno více témat než jen ta základní idea, takhle mi film přišel víceméně monotónní. Ale pod čtyři hvězdy jít nemohu, jelikož geniální herecké výkony nejen hlavních postav Čepka a Janžurové (jasný důkaz, že by neměla být spojována jen s komediemi), ale i těch vedlejších - nejpřesvědčivější mi přišla Marie Rosůlková - si je zaslouží. ()
Po x letech od dřívěhšího zkouknutí jsem si dal repete a jedná se samozřejmě o bezchybnou práci Juraje Herze. Jaké však bylo mé překvapení, když jsem v hlase Karla Černocha poznal hlas Jaroslava Satoranského, jenž ho skutečně při postsynchronech namluvil. Poznávám v čím dál víc filmech předabované postsynchrony. ()
Skvostný, ale dost těžký český film s hereckým koncertem ze strany Petra Čepka. ()
Ač začátek filmu naznačuje, že se bude zkoumat maloměšťácké panoptikum (divadelní kabaretní píseň), Herz odolal pokušení rozehrát román v celé jeho šíři a soustředil se na osud Štěpy a Pavla. Upozadil svoji vášeň pro výtvarnou i hereckou expresi, pro scény s herci jako "živými loutkami" (což zničilo Morgianu) a nechal herce "jen" hrát. Možná zkrátil román pod únosnou míru (ta scéna na vrcholu Kokrháče by mohla být delší, Štěpina láska k divadlu je vyjádřena jen pohledem na divadelní plagát), ale i tak jde na české poměry o velmi dobrý přepis románu. Snad je ten důraz na lidovou písničkovou notu... ()
Pro mne zbytečně těžkopádné. Jsem ochoten ocenit vykreslení společenské atmosféry v ck momarchii na přelomu dvou století, jakžtakž zvládnu i to obrozenecké tápání, ale ta zbytečná depresivnost umocňovaná všemi obrazovými prostředky, to je na mou veselou povahu moc. Juraj Herz je nepochybně dobrý rejža, ale já na něj mám chuť málokdy, a potom mám vždycky chuť si to "hodit". 60% ()
Tak nevím. Vynikající Petr Čepek, to se nedá zpochybnit, ostatní taky v pohodě (chch, Černoch bez vousů, chch). Děj byl jakž takž, hlavně druhá polovina, když začal bláznit. To jeho neustálý "hehe" s blezanem ven bylo fakt psycho. Ale první půlka vysloveně nuda. A to nejen kvůli ději. Mělo to úplně divnou atmosféru. Jak nějaká TV inscenace nebo něco. Ale tak su rád, že jsem to viděl. ()
Nová filmová posedlost. Ráda bych něco k tomu filmu napsala, protože si ho vážím. Ale nejde to, mám zatemněno. Jediné co dokážu napsat je snad pouze: ukázka toho, jak jde něžně spojit poetično s nelehkým údělem lehké dívky, co má syfilis a jmenuje se Život. ()
No...mě to minulo...a Janžurová oblastní líbivé herectví navenek:-( ()
Pete Čepek a Iva Janžurová, úžasný výkon. Ako je možné, že som tento film videla dnes prvýkrát? Dalo sa však čakať, že Juraj Herz nesklame. Príbeh neviem porovnať s knihou, nečítala som ju, ale spracovanie sa mi páči. Štepu som obdivovala pre jej odhodlanie a hrdosť, s akou sa o Pavla starala. Postava Pavla mi bola nakoniec tiež sympatická, aj napriek chorobe, ktorá naznačovala jeho minulosť. Veľmi tragický príbeh s klasickou Herzovou atmosférou. ()
Bravurni film Juraje Herze s neskutecne sugestivnim Petrem Cepkem a nemene skvelou Ivou Janzurovou. ()
Toto je po Spalovači mrtvol asi nejlepší Herzův film. Bezvadné herecké výkony Petra Čepka a Ivy Janžurové ve filmu s velmi dobrým scénářem a výbornou dobovou atmosférou. ()
Tomu uhihňanýmu volovi by slušel chomout nějaký pořádný machny, co by ho denně mlátila holí po hlavě a tu příšernou povahu sobeckýho línýho idiota z něj vymlátila. Hihihi. A stejně tak otravná Janžurová, hihi, pořád se chichotající jako hihihyena... Každopádně oba hlavní představitelé svoje (už v předloze nesympatické postavy) zahráli na výbornou a jelikož ve mně tenhle film vzbudil odpor, musím mu trochu přidat na hodnocení... odpor je totiž taky emoce. 45% ()
Píseň zhýralého jinocha na filmovém pásku. ()
Štěpin boj o naplnění mezi prsty utíkajícího života jakýms takýms smyslem a o uchování aspoň kouska vlastní i Pavlovy lidské důstojnosti a vzájemné blízkosti, ta samozřejmá loajalita k nešťastné lidské trosce, to je velká síla. Z prvního dějství jsem ale tak nadšený nebyl, líčení secesních radovánek maloměšťácké společnosti má v sobě jakési herzovské dryáčnictví, přes které se nikdy neumím docela přenést, a do stejné škatulky se mi řadí třeba i Čepkovo umělé hihňání – Herz prý byl hrdý na to, že Čepka jako první režisér přesvědčil, že nestačí před kamerou jenom být, že musí občas i hrát, jenže mě ty přechody mezi bytím a hraním (ze začátku) ruší, stejně jako náhlé zvraty v chování vedlejších postav. Zato Janžurka tam nemá snad jediný slabý ani hůř uvěřitelný moment, takhle hrát jsem ji ještě nikdy neviděl a tuším, že už jinde neuvidím. ()
Jeden z nejsilnějších českých filmů co se týče atmosféry i hereckých výkonů (rozhodně nesouhlasím s tím, že Čepek jednoznačně přehrál Janžurovou!). Scéna, kdy Štěpa jede vlakem a navazuje kontakt s neznámou holčičkou, mne zabolí při každém shlédnutí.... ()
Herectví jako ztělesnění životních symbolů, to nám předhazují oba hlavní aktéři. ()
Tak budu zase za černou ovci - Petrolejové lampy mě nebavily, vůbec nevím, co mám v tak mdlém dramatu, ve kterém se do dobré druhé třetiny nic zajímavého nedělo, hledat za zázrak. Možná tak úchvatný herecký výkon Janžurové? Ten sám mi stojí za nejméně jednu hvězdu. Ale jestli měl film pojednávat o rozkladu osobnosti díky syfilidě, zvládl to jen z části. Zbytek byl prázdná, zbytečně protahovaná břečka, které chybělo cokoliv, co by ji dělalo dobrým, ne-li vůbec nějakým dramatem. Mám tímto být za barbara bez vkusu? Tak ať. Asi jsem vnímáním úplně jinde, než zdejší většina... ()
Reklama