Režie:
Masaharu WatanabeKamera:
Kentaró MinegišiHudba:
Ken'ičiró SuehiroHrají:
Rie Takahaši, Júsuke Kobajaši, Rie Murakawa, Jumi Učijama, Inori Minase, Naoko Komacu, Satomi Arai, Maaja Sakamoto, Kaori Nazuka, Kóhei Amasaki, Marika Kóno (více)VOD (1)
Epizody(25)
-
Sorezore no čikai (S02E01)
-
Cuginaru bašo (S02E02)
-
Mačikaneta saikai (S02E03)
-
Ojako (S02E04)
-
Fumidašita ippo (S02E05)
-
Šódžo no fukuin (S02E06)
-
Júdžin (S02E07)
-
Inoči no kači (S02E08)
-
らぶらぶらぶらぶらぶらぶゆー (S02E09)
-
Džigoku nara šitte iru (S02E10)
-
Ši no adži (S02E11)
-
Madžotači no čakai (S02E12)
-
Nakitaku naru oto (S02E13)
-
Straight Bet (S02E14)
-
Otto Suwen / Šindžiru rijú (S02E15)
-
Kuwen no iši wa hitori dža agaranai (S02E16)
-
Kioku no tabidži (S02E17)
-
Heikeboši no waratta hi (S02E18)
-
Elior dai šinrin no eikjú tódo (S02E19)
-
Seiki no hadžimari to, hókai no hadžimari (S02E20)
-
Hókó no saikai (S02E21)
-
Minamo ni ucuru šiawase (S02E22)
-
Či to zómocu made aišite (S02E23)
-
Ore o erabe (S02E24)
-
Gekka, detarame na step (S02E25)
Videa (33)
Recenze (9)
Z překladu "sanctuary" znamená "útočiště". Celou 2. sezónu, tedy Sanctuary arc z literární předlohy, jsem se spíš ironicky cítil jako v úmorném vězení. Re:Zero se po první sezóně strávenou explorací světa, nacházení sociálního statusu hlavní postavy a zjišťování jeho schopností přemístilo naplno do rozevírání dveří nejen usedlosti markraběte Roswaala, ale hlavně minulostí širšího ansámblu a zahád místních blairwitch. Účelnost vyprávění je po shlédnutí zřejmá a tato série po těžkotonážním a přehnaném bombardování flashbacků všechny důležité postavy uzemnila na konkrétně vytesané pozice, téměř v jedné linii, s otevřenými kartami a prázdným stolem na pokračující chody. Ok, proč ne. Bohužel, nejpalčivější a nejvíce chybějící komodita byl prostor jeviště: Postavy, stejně jako my, se imrvére dusily a vyslýchavě waterboardovaly za těsnými, neustále se přibližujícími zdmi. Klaustrofobický děj ve figurativně nastiněném labyrintu Útočiště nás zlomyslně nechal několikrát bloumat, abychom se zmateně vrátili na počáteční bod a následně byli opět vhozeni do toho samého víru s tím rozdílem, že tentokrát ta zkušenost bude trošinku jinačí, i když stejně otravná. Repetitivní peripetie nakonec doznaly konce, ale nemůžu říct, že bych se cítil touto zkušeností jakkoliv dvakrát obohacený a že by poskytnuté nové informace stály za ten čas. Problematika tohoto gordického uzlu se zdála snažší jak jeho legendární rozetnutí, myšlenkama jsem vší silou tlačil Subarua na to jedno, katastrofou předpovídající místo a když se tak poprvé stalo, byla z toho ta perfektní podívaná, který potenciál Re:Zera slibuje. 6. díl je scénaristicky, akčně napínavý skvost s plejádou artistických nápadů, kreativně doplněnou a propojenou hudbou - který se, škoda škodoucí, už ani jednou zdaleka neopakoval. Natahování příběhu dosáhlo takových nechvalných hodnot, že už bylo naprosto zřejmé, kdy si můžou tvůrci "Subaru reloadead" (ne)dovolit. Není si těžké odvodit, že to nebylo mnohokrát, protože si znovu tou úmornou cestou neměl odvahu/rozum projít kdokoliv bez toho, aby si hodil smyčku kolem krku nadobro. Musím zmínit i nemastné finále, které sice přililo cisterny slz, ale důmyslnější rozřešení megahrozby zůstalo asi na v Suezu zaseknuté lodi Ever Given, protože jsme dostali banální 5 minutovou, silně neuspokojivou náhražku. Ve výsledku z toho sebevědomě vybruslila pouze postava dospívající Emilie, zajímavě to dobudovalo charakter Roswaala, nešikovně se zbavilo krvelačného antagonisty a dodalo ultimátně iritujícího trapnokocoura. V doprovodu s pachtícím se dějem měla podobnou tendenci i vizuální stránka, jejíž kvalita z 1. série je tatam. Měl jsem jen minimální potěšení z čím dál víc rozpláclějších obličejů a akční sekvence byly až z karikaturnějšího soudku. Bolí mě z této sezóny hlava, po shlédnutí se cítím šíleně ospalý, ale jde zde naděje na probuzení. Chce to jen trochu víc života a paradoxně i smrti. Slabší 3* ()
Vydržel jsem 11 dílů. Víc to nešlo. Bylo to totiž utrpení. Čekal jsem, že se to snad zlomí (jako v první sérii), ale bohužel to bylo horší a horší. Co bylo špatně? 1. Děj vlastně žádný. Prakticky jen sledujeme neustále stejné prázdné rozhovory postav, kdy jedna z postav je v depresi, že je neschopná a další ji přesvědčuje, že skvělá. A to pořád dokola jen v trochu obměněných kulisách. Např. Postavy si povídají (tím stylem jak jsem popsal) v sídle jak pojedou na quest, pak si stejně povídají cestou na místo questu, na místě si zase povídají, pak nastane quest, který spočívá v tom... si zase s někým povídat. 2. Subaru. Náš "hrdina" má opět osobnost nástěnných hodin, která se náhodně "klimbá" od suveréna po psychicky zdeptanou trosku a bohužel se ta troska na pláně vyskytuje častěji. Opět se jen bezmyšlenkovitě pohybuje světem sem a tam, zjištěné informace nijak nevyužívá a hlavně ve chvíli se přijde někoho na něco podstatného zeptat, tak z něj místo otázky vypadne emocionální výlev. 3. Konzistence. Nemá to žádná pravidla, postavy a prostředí mění své atributy během chvíle a výsledkem je, že se nic nikam nehýbe. Když to vypadá že ano, tak se nějaká postava zblázní nebo se objeví nová, která vše srovná se zemí a jedeme od znova. V jednu chvíli strašně spěcháme někoho zachránit, podruhé to je asi jedno, protože se nikam nespěchá, raději si opět pokecáme o svých emocích nebo se vyspíme že. Prostě děs. VERDIKT Přijde mi jako by se tvůrci snažili diváka co nejvíc mučit, s tím že to nakonec přinese uspokojení z toho, jak se všechna ta svinstva smyla a povedlo se to vyřešit. Jenže v tomhle množství to normální divák (pokud není masochista) nevydrží. Navíc to postrádá řemeslné kvality, takže vás po čase přestane zajímat co přijde příště. 30% ()
Druhá série pokračuje přesně tam, kde skončila ta první. Tempo druhé série je daleko pomalejší, to ovšem není vůbec na škodu a volný čas je skvěle využit k bližšímu seznámení s jednotlivými postavami. Prostřednictvím jejich vzpomínek se dozvídáme o jejich minulosti a mindrácích, což umožňuje Subaruovi (čti: psychologovi) jim pomoci vyrovnat se s minulostí. Subaru si totiž v průběhu první poloviny uvědomuje, že aby všechny osvobodil ze Svatyně, tak bude potřebovat na své straně každého, koho bude schopen přetáhnout. Po druhé sérii tak nezůstává téměř žádná postava jednorozměrná. Mezitím se nám zde konstruuje milostný n-úhelník, k jehož popsání bych nejspíš potřeboval grafické zpracování - ve zkratce: každý (druhý) je tady hrozný simp, takže touto cestou oficiálně navrhuji přejmenovat Re:Zero na Re:Simp! :-)) Samozřejmě si dělám srandu, strašně se mi líbilo zpracování postav, protože každá z nich se stala strašně zajímavou, a zdejší obavy, že už by autor vyložil všechny trumfy, a dále už neměl, čím překvapit, si myslím, že nejsou zcela na místě. :-) Příběh samotný nikdy nebyl silnou stránkou Re:Simpa nicméně si myslím, že tohle anime ještě pár sérií mít bude, a leccos do sebe zapadne až při zpětném ohlédnutí. Shrnutí: Anime má stále velký potenciál, ale buď člověka bude bavit (jako mě), nebo se bude nehorázně nudit. Já dávám 5* (95%) a budu se těšit na další sérii :-)). ()
Druhá série Re:Zero mě ve výsledku opět hodně potěšila. U první poloviny jsem si ještě nebyl příliš jistý, přeci jen mi přišel celý tenhle arc hodně natahovaný, hrdinovi neustále házel autor další a další klacky pod nohy a tak se z toho Subaru občas sypal tak intenzivně, že i u mě ztrácel plusové body (což se mi v první sezóně nedělo). Na druhou stranu se v první polovině ukázalo, jak moc dokáže být tohle anime zajímavé a emotivní, když hrdina trpí a opakovaně umírá, protože tudy cesta nevede. Fakt, že se podařilo autorovi mě skoro až přesvědčit, že všechny tyhle problémy a komplikace hned na několika frontách nemůžou mít vlastně ideální řešení, mě docela nabudil a probudil můj zájem o to, jak tohle vlastně dopadne. No a z výsledku jsem potěšený. Vše fungovalo tak jak mělo! Emoce, příběh, atmosféra, akce i čiré nadšení, když mi v určitý moment došlo, že tohle je ten run, kdy se vše začne rozplétat, mi vynahradily všechny mé obavy a způsoby, jak se jednotlivé problémy řešily, mi také přišly ve většině případů hodně sympatické a uvěřitelné. Vztahy mezi postavami se díky tomu příjemně rozvíjeli, charaktery se měnily a vše bylo tak hezky pospojované dohromady, že jsem si především tu druhou polovinu opravdu hodně užíval. Navíc se jasně ukázalo, že Re:zero není žádný prvoplánový příběh. Tappei Nagatsuki je totiž jeden z těch autorů, co má vše do detailů promyšlené a já přesně tento styl tvůrčího psaní hodně obdivuji, protože ho sám moc neumím. Pro přesnější vysvětlení - když něco píšete, tak máte nějakou svojí metodiku a ta se u různých lidí často výrazně liší. Když pominu kopírky, kdy si jen autor někde něco půjčí, upraví a lehce předělá a vydává to za nový příběh (a tak třeba vzniká již stá variace na ohraná témata, jako třeba speciální akademie...), tak mi zbývají především dva hlavní přístupy. První je to, co praktikuji já. Nastavím si nějaké obecné body o čem chci psát, sednu a píšu. Tak vznikají komentáře na první dobrou složené z nápadů a postřehů, tak jak mi zrovna lezou na mysl. U hodnocení filmů je to použitelné, ale pokud píšete složitý příběh (román, novelu atp.), tak si nabíháte na to, že vám dojdou nápady (a nastoupí osvědčená klišé aniž by vám to došlo), budete porušovat pravidla, která jste si v tvůrčím opojení vymysleli, budete si protiřečit atp. a příběh se nakonec dostane někam, kam by vás na začátku ani nenapadlo... No a pak jsou lidi, kteří před tím, než něco napíší, tak si v hlavě složí celý příběh, znají začátek i konec, rozvrhnou si jednotlivé velké zvraty, ke kterým se potřebují dostat, definují si všechny postavy, jejich charaktery, vzájemné vazby, stejně tak si nastaví pevná pravidla pro svět a jeho chod. Prostě si udělají jasnou kostru a zásady i pro vše kolem, než sednou ke klávesnici a začnou vůbec něco tvořit a pak jen vše plní vatou a hledají nejzajímavější spojnice, mezi jednotlivými body příběhu. Z toho pak vznikají díla, kde do sebe vše zapadá a když se podíváte v půlce příběhu na nějaký zvrat a konfrontujete ho s tím co se dělo na začátku, tak najdete různé drobné náznaky, že to vlastně k tomuhle spělo, jen jste si toho třeba hned nevšimli, vše vám přijde provázané, smysluplné - jedním slovem promyšlené. No a pak už to je jen na autorovi a jeho schopnostech, jak efektivně a originálně dokáže se svojí osnovou pracovat a jak silně vás do své vize dokáže vtáhnout. Tohle systematické psaní se dá dohledat i na některých ČSFD komentářích, kde vidíte, že má autor nějakou svojí kostru, kterou v každém příspěvku pevně dodržuje, má systém, jak, co a kdy hodnotit a tak na nic pro něj důležité nezapomene a vy přesně víte, co od něj můžete čekat a co vám chce sdělit. Namísto toho já tu teď jen dobrých pár minut plácám off topic ve snaze vysvětlit, že mám rád promyšlené příběhy, jaké si v hlavě stvořil třeba G.R.R. Martin, George Lucas a mnozí další... No a stejně tak mě definitivně přesvědčil o své vizi i Tappei Nagatsuki a já si jí užívám a těším se, až mi ukáže, jak to má vymyšlené dál. Další věc, která mě tu nadchla jsou rozmanití a zapamatovatelní záporáci i monstra, s tím že především Oousagi je pro mě, jakožto milovníka Monty Python and the Holy Grail, něčím božím. Navíc když máte pořád rádi většinu hlavních charakterů a tak si Subaru všechny ztracené body z momentů, kdy se mu nedaří, dokáže během pár minut zase nahrabat zpátky, když se mu dařit začne, Beatrice je roztomilá a z předposlední episody máte dojem, že vám v pokoji zase někdo krájí cibuli, Ram je stále fajn, Otto je legenda, oblíbíte si i novou sourozeneckou dvojici, chápete proč je Echidna pro mnohé tak přitažlivá a zajímají vás i další čarodějky, Emilia konečně začne dospívat, takže vám už ani tolik nevadí a ze všeho nejvíc jste přesvědčeni, že nejlepší ženský charakter a MVP je jednoznačně už druhou sezónu po sobě Patrasche, pak není co řešit. Jediné, co mi tu ještě zbývá zodpovědět, je ta zvláštní otázka, usazená hluboko v mé hlavě, která mě v druhé sérii tak trápí - Kdo je REM? Aspoň, že o hodnocení mám jasno - pořád 9,2/10. () (méně) (více)
Galerie (460)
Photo © AT-X
![Re: Zero kara hadžimeru isekai seikacu - Season 2 - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/164/843/164843973_2c78bd.jpg)
“I believe praying to ask for a favor is arrogant. Prayer should be for seeking forgiveness.” - komentár obsahuje závažne spoilery! Prvá myšlienka, ktorá mi pri pomyslení na druhú sériu ihneď príde na um je Rem. Rem! Rem! Kde je ksakru Rem? Jej absenciu ma skrátka riadne zamrzela a dokonca i zvnútra ničila, a po celú tú úmorne dlhú dobu mi úprimne chýbala, ach, veď predsa počuť ten jej sladký hlások ma zakaždým naplní takým nepredstaviteľným blahom. Na druhú stranu toto prázdne miesto zaplnila do významnej miery Emilia, ktorá to v tejto sérii vôbec nemala ľahké, ukázala nám svoje slabé stránky, nahliadli sme do jej vnútra, poodkryli jej minulosť, tento prapôvodný zárodok jej večného trápenia a tápania, avšak v tomto všetkom utrpení prišlo aj na jej pozoruhodnú silu a odhalenie, i spoľahnutie sa na priateľstvo, ktoré jej pomohlo sa preklenúť cez tieto ťažké chvíle; a takisto si berie značnú časť zásluh za vyplnenie tohoto prázdneho miesta aj nová posila do seriálu - Echidna. Re:ゼロ je svojim vyprávaním aj v druhej sérii obdobne nekompromisnou a zvratmi nabitou podívanou, ktorá sa nebojí neustále šokovať... z hľadiska emócií je to nanajvýš úderne, deprimujúce a vyšťavujúce, a v porovnaní s prvou sériou, už tak mimoriadne drastickou, sa mi to zdá byť ešte o maličký kúsok emočne vypätejšie. K tomuto všetkému ešte vstupuje do hry i neznáma premenná, vskutku divoká karta - Echidna, čarodejnica chamtivosti, ktorá je jednou veľkou neznámou. Echidna je neskutočne záhadnou, avšak pozoruhodnou personou, ktorej úmysly a zámery sú zahalené tajomnom... každý snáď tuší, že jej zámery nemusia a ani nie sú 100% dobré, otázka skôr znie, či sú zlé? Nikto nevie povedať, o čo jej vo skutočnosti ide, a ani predvídať, čo v daný moment urobí a ako sa v tú či onú chvíľu zachová. Jej správanie je snáď viac nevyspytateľné než to Jokerovo, nespočetnekrát vie milo prekvapiť, až dojať, zároveň však vie uviesť človeka do takých nepríčetností, že mu je až zle z jej bezcitnosti a neľútostnosti... a chamtivosti, veď predsa len sa jej nehovorí čarodejnica chamtivosti bezdôvodne. Ale v každom prípade je s ňou náramná sranda, zakaždým som si užil jej čajové dýchanky, bez ohľadu na to, ako zvláštne a neisto som sa pri nich cítil. Čo sa hlavného hrdinu Subaru týka, tak aj jeho príbehový oblúk zmapoval veľmi svedomito ďalšiu etapy jeho charakterového vývoja, tentokrát sa zameral na veľmi silné a nosné propriety, nad ktorými má rozhodne relevanciu rozjímať. Sám si začne klásť existenčné a bytostné ohľadom toho, či v jeho živote stojí vôbec niečo za to? Či sa zmôže na niečo iné okrem opakovaného umierania? V podstate sa začne zamýšľať aj nad hodnotou vlastného života, ako veľmi si ho váži? A ako vníma svoju doterajšiu existenciu? A dokonca sa jeho myseľ dostane do takého rozpoloženia, že sa začne filozofovať aj nad svojou opustenosťou a samotou... či vlastne môže veriť tomu, že ľudia, ktorých má on sám osobne rád, majú vo skutočnosti radi aj jeho? Avšak v tej pravej chvíli príde našťastie na rad jednoduché, ale veľmi výstižne príslovie: "v núdzi poznáš priateľa" (Otto!). Ďalej ma mimoriadne tešili scény rozvíjajúc do väčšej hĺbky i vedľajšie postavy, ako sú napríklad Ram, Otto, Roswaal, či Garfiel, a áno, štvrtá epizóda je masterpiece, ktorý sa nesie na neskutočne emocionálnej note, kedy zadržať slzy ide len naozaj veľmi ťažko, no mne osobne sa to určite nepodarilo. Okrem iného táto prekrásna a senzitívna epizóda oplýva naozaj nádhernou expozíciou a vizuálne je ľahko oddeliteľná od zvyšku seriálu. Jednotlivé zábery som nielenže vzhliadal malebnými, ale i ukľudňujúcimi. Vo všeobecnosti sa na Re:Zero aj v druhej sérii pozerá nadmieru dobre, hoc som počul pripomienky na to, že sa animácia kvôli odchode animátorom mierne zhoršila, čo ja osobne som vôbec nezaznamenal. A nad hudobným podkresom sa takisto môžem naprosto rozplývať, vrátane úžasných openingov a endingov. Predovšetkým skladba Realize sa stala v mojich očiach tým najmilovanejším OP, aký som mal zatiaľ možnosť počuť! () (méně) (více)