Režie:
Alfred HitchcockHudba:
David ButtolphHrají:
James Stewart, John Dall, Farley Granger, Edith Evanson, Douglas Dick, Joan Chandler, Cedric Hardwicke, Constance Collier, Dick Hogan, Alfred HitchcockVOD (3)
Obsahy(2)
James Stewart, Farley Granger a John Dall vytvořili ústřední postavy v akcí nabitém thrilleru inspirovaném skutečnou událostí: případem Leopold a Loeb. Granger a Dall hrají dva kamarády, kteří uškrtí svého spolužáka jen tak, pro pocit vzrušení. Poté uspořádají honosnou párty pro rodinu a přátele oběti, při níž je tělo mrtvého nacpáno do kmene stromu sloužícího jako švédský stůl. Když vrazi stočí konverzaci na téma dokonalé vraždy, jejich bývalý učitel (Stewart) pojme podezření. V této Hitchcockově fascinující exkurzi do smrti zjistí profesor během jedné noci, jak brutálním způsobem přeměnili jeho studenti své akademické teorie v hrůzostrašnou realitu. (oficiální text distributora)
(více)Videa (1)
Recenze (311)
Tuhle původně hravou formální hříčku nakonec překvapivě trumfuje samotný děj, který je k prasknutí narvaný cynickými dialogy, které neztratily ani špetku atraktivity a poutavosti. Navíc to Hitchcock nechává skrz samotné herce gradovat do neskutečně nepředvídatelných zatáček, takže to drží napětí a přitom to neztrácí šmrnc a filmařskou lehkost. Nevěřitelně vychytralý film. ()
Více než filmařské cvičení toho, zda film funguje skvěle i beze střihu, který je na svou dobu limitovanou délkou filmového kotouče o to víc působivější. Hitchcock je mistrem napětí a tentokrát je jeho bombou pod stolem mrtvola ve skřínce. Díky tomu je celý večírek a hra jednoho muže mnohem zábavnější a zajímavější než za jiných okolností. Tomu dopomáhá i režisérova práce s kamerou a záběry, nacvičené scénky do nejmenších detailů a hlavně mistrovské herectví několika úžasných umělců. Hlavně poslední scénka je naprosto brilantní kulminací všech těchto vlastností. A i přesto, že má film i silnou výpovědní hodnotu, nestrhne vás to tolik, jako jiné mistrovy filmy a vrcholné skvosty kinematografie. ()
Hitchockovo divadlo smrti je lákadlom pudovej obsesie a magického žriedla krvavých predstáv. Divadelná hra Rope (alebo aj Rope's End) Patricka Hamiltona z roku 1929, ktorej býva prisudzovaný žáner thriller, stála na rovnakom princípe - javisková opona padla až v samom závere. Vo filme sa musel Hitchcock podriadiť technickým podmienkam a natočil ho ako zdanlivo celistvý neprerušovaný záber (David Bordwell si určite nenechal ujsť možnosť upozorniť na to, že ním v skutočnosti nie je). Jednota deja, miesta a času je dodržiavaná s rovnakou pedantnosťou, ako na divadelných doskách. Leitmotívom je pokus o dokonalú vraždu, ktorý je taktiež experimentom, vykonaným postavami z akademického prostredia. Príbeh obsahuje viacero chýb, no je zaujímavé naň hľadieť v porovnaní s detektívnymi príbehmi z pera sira Arthura Conana Doylea. Akt vraždy je sprevádzaný až okultnou posadnutosťou predstavami umeleckého činu, inzerovaného Brandonom, ktorý v mnohom pripomína Sherlocka Holmesa. Je inteligentný, má asociálne sklony, vášeň pre praktické aplikovanie teoretických problémov a sofistikovanosť v ich prevedení. Sám seba považuje za čosi viac, nadčloveka, no ako každý, i on má svoje chyby. Profesor Rupert Cadell zdieľa titul s Moriartym, Holmesovým nemesis a je tiež človekom, ktorý sa drží v úzadí a na scénu vstupuje až neskôr; predovšetkým je však inšpirátorom zločinu, ktorého vplyv pohltil jeho vykonávateľov. Philip je naopak tou rozbuškou, ktorá v Hitchcockových filmoch vybuchuje pri zrážke racionálneho a iracionálneho konania postáv a bortí rafinované plány uhladených antagonistov. Film pôsobí na diváka podvratne až perverzne centralizovaním na sledovanie udalostí z pohľadu antihrdinov, pričom prvý záber z "miesta činu" zobrazuje samotnú vraždu, a ich úvahami nad zločinom. Ešte experimentálnejšie sa javí film z toho dôvodu, že je prvým Hichckockovým farebným zárezom a prakticky bez nondiegetickej hudby. 90% ()
Hitchcock viac ako inokedy sa zameriava na filmovú reč prostredníctvom dlhých záberov a umiestnením deja v jednom byte. Príbeh nezaprie divadelný pôvod, zaujímavé na ňom je, že tá bola založená na skutočnom kriminálnom prípade. Napätie a psychológia postáv na malom priestore perfektne funguje, rovnako prepojenie filmového a divadelného média. Jeden z ďalších Hitchových obĺúbených kopírovaných námetov (napr. Vzorec pre vraždu so Sandrou Bullock). ()
Hitchcock nám naservíroval v první půli pomalejší rytmus pro ukotvení divácké percepce na filmovém obrazu, které se vystřídalo zvyšováním napětí, díky režijní zručnosti a bohatosti děje. Herci hráli výborně, těm se těžko dá něco vytknout a tak výtka směřuje ke scénáři. Nemůžu se ubránit pocitu, že Rope mohlo dopadnout daleko lépe kdyby se scénáře chopil sám Alfred. Takto leží mezi jeho klenotama spíše lehce nadprůměrný a nevýrazný kousek. [6,5/10] (Transatlantic, Warner Bros.) (Technicolor /// Produkce: Sidney Bernstein /// Scénář: Hume Cronyn, Ben Hecht, Arthur Laurents podle divadelní hry Rope´s End Patricka Hamiltona /// Kamera: William V. Skall, Joseph A. Valentine /// Hudba: David Buttolph) [1001 FILMŮ, KTERÉ MUSÍTE VIDĚT, NEŽ UMŘETE] ()
Galerie (51)
Zajímavosti (34)
- Příběh chladnokrevné vraždy spáchané dvěma zámožnými (údajně homosexuálními) intelektuály byl inspirován skutečnou vraždou 14letého mladíka Bobbyho Frankse, kterou v roce 1924 spáchali studenti Nathan Leopold a Richard Loeb. (Epistemolog)
- V divadelní hře, ze které film vychází, vražda ukázána nebyla. Diváci tak mohli hádat, zda v truhle něco je, či nikoliv. ((mOnkey))
- Rozpočet filmu činil 1,5 milióna dolárov, z toho honorár Jamesa Stewarta bol 300 000 dolárov. (westerns)
Reklama