Režie:
Miloslav LutherKamera:
Vlado HollošHrají:
Lenka Vlasáková, Ondřej Sokol, Irena Konvalinová, Petr Motloch, Bolek Polívka, Klára Oltová, Kamil Halbich, Petr Nárožný, Andrej Hryc, Bořivoj Navrátil (více)Obsahy(1)
Milostný príbeh študentov Jany a Tomáša začína v Prahe tesne po vzniku prvej republiky. Ich impulzívny "útek do Budína" znamená nielen oslobodenie sa nespokojnej Jany od jednotvárneho života pri psychicky labilnej matke, ale najmä začiatok ich osudového manželstva. Usadia sa v malebnom slovenskom podhorí, na rozľahlom panstve Tomášovho vitálneho otca, s ktorým Jana naviaže hlboké priateľstvo. Čoskoro ju však citelne zasiahne Tomášova prekvapujúca premena. Manželskú krízu prehlbuje nezadržateľný úpadok majetku. Snaha rodiny uchytiť sa vo Viedni, ktorá po rozpade monarchie už len spomína na zašlú slávu, tiež stroskotá. Pomocnú ruku im podáva Janin podnikavý švagor. Návrat do prosperujúcej Prahy je ich poslednou šancou, ktorá však každému prináša niečo iné... (oficiální text distributora)
(více)Recenze (33)
Upřímně se přiznávám, že jsem tento film ze zvědavosti shlédla jen díky obsazení Ondřeje Sokola, kterého jsem si velice oblíbila v pořadu Partička. Proto mě poměrně zklamalo, že je nadabován, avšak herecký výkon předvedl výborný. Samotný příběh je průměrný, ale musím říci, že ačkoliv má film přes dvě hodiny, tak jsem se nenudila. Za Ondru přidávám jednu hvězdičku :) ()
Jak je to vleklé, tak je to odbyté, jak cítím k Sokolovi sympatie od dob, co jsme ho pravidelně se školou vídávali hrát v blízkém divadle, tak musím říct, že se až tak nepředvedl. Lenka Vlasáková ho přehraje bez nejmenší námahy, ale s ještě menším úsilím oba překoná Polívka, jeho kreace živelného statkáře oddaného rodné hroudě stejně jako lidskému porozumění a zemité moudrosti je nezapomenutelná. Vše ostatní bohužel ano. Ale chtít druhou Marketu Lazarovou by bylo asi moc. ()
Z filmu citiť, že je pôvodne zamýšlaný aj ako televízny seriál, takže ho asi tak treba aj brať. Na návštevu kina ma Luther nenalákal, ale v televízii to fungovalo výborne. Stále by to ale fungovalo viac, ak by som to pozeral ako seriál s prestávkami. Dve a pol hodiny je na takýto koprodukčný, pomerne veľkolepo pojatý film, trochu moc. Nie sme v Hollywoode. Videl som už dávnejšie a nemienim sa k filmu už niekedy vracať. ()
Konečně zajímavý film obsahově i filmařsky, kterému škodí jen to, že je sestřihem seriálu – byť šikovným sestřihem. A díváme-li se na něj z pohledu české kinematografie, škoda, že jde spíše o snímek slovenský. Útěk do Budína vznikl na motivy knihy Vladislava Vančury a vypráví o osudech jedné z dcer sochaře Myslbeka, Jany. Ta má problémy s vlastní matkou, švagrem, školou, a tak využije možnosti v podstatě náhodné známosti se synem známého slovenského statkáře a odjíždí s ním do Budína. Statek se na čas stane jejím domovem, ale štěstí jí nepřinese. Manžel ji neustále nechává samotnou doma, jen se svým otcem, sám si užívá a vyspává do odpoledních hodin (asi jako moje švíca Anita), pracovat se mu nechce. Tento půdorys je však režisérovi Miloslavu Lutherovi také vhodným východiskem k dějinnému nahlédnutí na události let 1919 – 1924, tedy krátce po vzniku Československé republiky a zcela nových pocitů a vztahů dříve zcela nezávislých národů. Už samo toto téma je i dnes, po oddělení obou republik, poměrně aktuální a přináší množství zajímavých pohledů a postřehů. Na druhou stranu slovensko-česko-maďarská koprodukce je znát. Ve filmu se mluví česky, po slovensky a maďarsky. A je již zřejmým faktem, že většina mladých lidí má se slovenským jazykem a jeho pochopením problémy. Na výsledném tvaru filmu je rovněž znát, že jde o sestřih pro televizi připraveného seriálu – pravda, příběh drží tvar a má svůj začátek, prostředek a konec. Avšak některé skoky ve scénách či čase jsou poněkud drastické a divák musí rychle na změnu reagovat a mezičas si domyslet. Mluvím např. o skoku mezi setkáním Jany a otce Tomáše (ve skvělém podání Bolka Polívky, který opět dokazuje, jak dokonale zvládá i dramatické herectví) a skoro okamžitým následným příjezdem všech příbuzných z Prahy na svatbu do Budína, kde v té chvíli Jana evidentně již nějaký pátek bydlí – má i jiný účes. Přes tuto výtku jde o filmařsky profesionálně odvedené dílo, a to jak kameramansky a výpravou (neuvěřitelné, kolik moderní společností netknutých zákoutí režisér našel), tak i hereckými výkony, kde jen výkon představitele Janina bohatého švagra kolísá na pomezí ochotnického divadla a patetických gest. Kupodivu ani role Mirka Donutila, přes poměrně malý prostor skoro v závěru filmu, o to více však bohatší možností projevů, není zahraná příliš na úrovni a Donutil jen obehrává svůj starý znám part – bodrý strýc Jožin z Moravy, co má rád prachy. A proto volám, stokrát škoda, že film je spíše slovenským příspěvkem do světové kinematografie, než českým. Má silné téma, po scénáristické, filmařské i herecké stránce je zvládnut s bravurou profesionálů, a zabývá se věcmi, na nimiž by lidé dnes měli přemýšlet trochu víc, než nad minoritními knoflíkáři a samotáři (mám na mysli historii národa, opakování chyb, ale i běžné lidské skutečné životní problémy). Jana, přes všechny své prohry, zklamání a kompromisy, nakonec najde samu sebe i své místo a svou velkou lásku. A kupodivu film přesto nekončí happy endem. Stejně jako v životě – chvilku jsi dole,. chvilku nahoře. Podstatné však je neklesnout na mysli a dál věřit i přes různá úskalí a dál se snažit. A hlavně být sám sebou. Kdyby jen toto jediné poselství z mnoha, jež ve filmu tvůrci rozehráli, zasáhlo svůj cíl, nevznikl snímek zbytečně. () (méně) (více)
Útěk do Budína je nezvratným důkazem toho, že Sokol není jen otravným moderátorem, ale i hercem, který dokáže zahrát na úrovni prvorepublikového šovinistu s trvalým bydlištěm na Dózsa György út 42-36. I přes jistou rozvleklost film definitivně nenudí, ba zjev Bolka Polívky je stejně vítaným jako Harryho mokrý sen o komoře s hadem a panem Weasleym. 72 % ()
Galerie (9)
Photo © Česká televize
![Útěk do Budína - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/000/209/209709_43b494.jpg)
Zajímavosti (3)
- Adaptace se původně měl zhostit režisér Ivan Balaďa. Finančně i realizačně náročný projekt nakonec podle nového scénáře zrealizoval Miloslav Luther. (Letní filmová škola)
- Koprodukční česko-slovensko-maďarský projekt Miloslava Luthera vznikal zároveň jako film pro kina i jako pětidílný televizní seriál. Důvodem byla rozvětvenost předlohy Vladislava Vančury, odehrávající se v průběhu několika let v řadě středoevropských metropolí. (Letní filmová škola)
- Ondřej Sokol vzpomínal, že se k roli Tomáše dostal "docela kuriózním způsobem a především až nějaké tři týdny před začátkem natáčení. Původně měl Tomáše hrát samozřejmě slovenský herec, byl dokonce po velmi dlouhých kamerových zkouškách vybraný, měl už ušité kostýmy, ale pak zčistajasna, jak poměrně diplomaticky říká režisér Slavo Luther, 'osobně zlyhal', což přeloženo do češtiny znamená, že ho nikde nemohli najít. Natáčení tak velkého projektu bylo za dveřmi a Slavo neměl představitele jedné ze tří hlavních rolí. Slovensko už měl probrané, takže věděl, že tam žádného náhradníka na roli Tomáše nenajde, a proto začal hledat v Čechách. Mně zavolali z agentury Aurapont, že se tady objevila velmi zajímavá a reálná nabídka na takovouhle roli, abych přijel, ale protože takové řeči už znám - říkají vám, že už jste de facto vybraný, a pak se za vás tam takových sejde třicet -, vymlouval jsem se, že už něco mám a nemůžu. Což koneckonců byla vlastně pravda, protože Kačenka, moje žena, byla v devátém měsíci těhotenství a já si všude možně vyblokovával volno, abych u narození a vůbec prvních týdnů našeho potomka mohl být. Jenže pak mi zavolal kamarád Petr Kubes, jestli mi prý také nevolali z Aurapontu a jestli bych ho tam nevzal, protože momentálně nemá auto. Takže jsem tam nakonec jel." A kupodivu tam nebylo třicet potenciálních Tomášů, ale jen tihle dva a "my jsme si tu roli přáli navzájem. On ji vlastně nechtěl, protože se chystal na rok do Irska, a já, protože jsme čekali narození Ester. Ostatně když mi nakonec Slavo takhle krásnou roli opravdu nabídnul, tak moje první reakce zněla, že fajn, ale ať počítá s tím, že nepřijdu na první natáčecí den, protože budu u porodu. Naštěstí to velkomyslně respektoval, začínal jsem točit až tři dny po narození Esterky." (NIRO)
Reklama