Režie:
Joseph VilsmaierScénář:
Christian PfannenschmidtKamera:
Joseph VilsmaierHudba:
Harald KloserHrají:
Katja Flint, Herbert Knaup, Heino Ferch, Hans-Werner Meyer, Christiane Paul, Suzanne von Borsody, Armin Rohde, Josefina Vilsmaier, Theresa Vilsmaier (více)Obsahy(1)
Modrý anděl a zářivá hvězda, která byla snem mužů i žen... V životopisném snímku inspirovaném osudy legendární Marlene Dietrich sledujeme její příběh od okamžiku, kdy byla jako poměrně neznámá herečka a tehdy již vdaná žena s malou dcerkou v Berlíně objevena pro film Modrý anděl. Osudová žena se zastřeným hlasem a neuvěřitelně hlubokýma očima možná nabourala tehdejší představy o ideálu ženské krásy, ale rozhodně nezůstala nepovšimnuta. Americké období pak znamenalo definitivní potvrzení hvězdné slávy, ale také řadu obětí, milostných zklamání a osamělost. Předlohou pro snímek se stala kniha hereččiny dcery Marie Rivy, která nakonec doprovázela svou matku na legendární poslední vystoupení ve slavné Carnegie Hall, korunované její nejslavnější písní. Zkušený režisér Joseph Vilsmaier vybral pro náročnou titulní roli herečku Katju Flintovou. (Česká televize)
(více)Recenze (17)
Na první pohled malý německý film, vyhovující stejně HBO i ČT, které obě pro něj vytvořily svůj vlastní dabing. Na pohled druhý, a po bližším nastudování, to nejlepší, co současná Evropa mohla vykřesat z knihy Marie Rivy. Ta napsala o své matce kontroverzní knihu, kterou jsem já osobně přijala jako novodobou Bibli pro 20. století i dějiny filmu. Život Marie Magdaleny Dietrich byl v mnohém příznačný pro všechny velké zvraty, které uplynulé století nabídlo své elitě. Ve filmovém přepisu byla ovšem použita dramaturgická zkratka pro retrospektivní vyprávění z roku 1975 pro klíčové období 1929-1945. Logicky tedy s důrazem na legendární průběh natáčení Modrého anděla a Marlenino působení za války. Takřka nekonečnou řadu mužů a milenců Dietrichové nahradilo "jen" trio manžel, režisér a jeden univerzální fiktivní milenec. Němec, přirozeně. Jak by také ne, když její dceru ve všech třech podobách ve věku od 6 do 13 let hrají sestry Vilsmaierovy, tedy dcery režiséra Josepha Vilsmaiera a Dany Vávrové, která se výjimečně na manželově filmu nepodílela. Takže při poznání povahy národnostní a rodinné tvůrčího týmu, nemám skutečné námitky. Výprava je skvostná, ačkoli užití různých detailů je nedbalé (například foto z filmu Kismet jako propagace k Maroku, to není to pravé ořechové), což zase ale vyvažuje perfektní soundtrack zkombinovaný ze skutečných šlágrů Marlene, písní přezpívaných Katjou Flint a instrumentální prací Haralda Klosera a Thomase Wankera. Konečně nejde o první ani poslední film na tohle téma a bude jedině zajímavé si počkat, jestli se konečně Američané rozhodnou pro svou vlastní moderní verzi, kde bude logicky potlačen Modrý anděl a vyzdviženy budou takové věci, jako Marlenino americké občanství, natáčení westernů a dejme tomu, třeba koncertní šňůry vycházející z debutu v Las Vegas. Vedle nekonečného spojování Marlene s Hitlerem nebo Piaf bude osvěžující si ji spojit konečně také s Garbo v roce 2010. ()
Ak je to podľa spomienok samotnej Marlene, tak potom sa divím, že sa sama priznáva, že bola na nič partnerka, manželka a matka. Najplatenejšia herečka svojej doby s neusporiadanými vzťahmi nemôže byť ľudským vzorom. Film nie je jej poctou, čo hodnotím pozitívne. Rovnako aj výkon Katji Flint, ktorá je hodnovernou kópiou originálu. Najlepšia je scéna spievania pred vojakmi. ()
Autentické, přitažlivé, elegantní a uchvacující. Stejně jako Marlene. V autobiografických snímcích o významných osobnostech je často menší kámen úrazu v tom, že herec, ať je sebe slavnější, by neměl svým hvězdným jménem či popularitou zastiňovat postavu, jíž ztvárňuje. Musíte mu ji věřit. Měli byste vidět postavu, kterou ztvárňuje a ne herce, který ji hraje. Takto by to nefungovalo správně. Proto smekám před Katjou Flint, která ztvárnila Marlene tak osobitě a úžasně, že jsem ani na chvíli neviděla ji, ale jen Marlene. Věřila jsem jí naprosto vše, ona ji nehrála, ona jí byla. Její podoba s ní je naprosto ohromující. Snímek ukazuje její svět. Divoké milostné vztahy, náhlý vzestup, slávu, Hollywood se vším tím povrchním leskem, luxus, spoustu lidí a mezi tím vším, jedinou opravdovou, životní lásku. Díky tomuto filmu si můžete představit, co Marlene pro lidi a tehdejší dobu znamenala a jaká byla sama. Extravagantní, stylová, noblesní, tajemná, osamocená, svůdná a chladná. Ikona. Bohémská Marlene Dietrich. ()
Velmi konvenčně, místy až kýčovitě (scény v Salzburku či tábor v Ardenách) natočený životopisný film o pohnutých osudech Dietrichové, která z odporu k nacistům odmítla vrátit se do Německa. Využití vzpomínek dcery Dietrichové jako podkladu k napsání scénáře umožnilo jiný úhel pohledu, než zvolil Maximilian Schell ve filmu téhož názvu o šestnáct let dříve. ()
Pohled do života jedné nezapomenutelné postavy, ženy vamp, herečky Marlene Dietrich. Německé produkce mají většinou jednu obrovskou chybu. Nemají duši, nemají cit a jejich tvůrci se omezí pouze na chladné a strohé převyprávění. A právě v případě takovéhoto filmu jde o obrovské mínus. Jak ji chtěli vykreslit? Jak chtěli ukázat dobu, ve které žila? Nevím kolik šlupek dostali od produkce, ale rozhodně ne tak málo, aby se před kamerou míhaly sem tam nějaké postavy a nic víc. Kde jsou pocity, city, strach, nebo zoufalství, se kterým bojovala? Tohle neokecáte, když to tam není, stává se z dobře mířeného filmu jen produkt všedního konzumu, kterých produkují německé továrny na filmový pás kupy. Katja Flint se své legendární kolegyni velmi podobá a z celého hereckého osazení je spolu s Heino Ferchem v roli jejího milence Carla nejpřesvědčivější. Kamera je nudná, statická, střih „odsud až sem,“ nic víc. Joseph Vilsmaier mi přijde jako zkušený režisér, který by do toho mohl dát víc než jen povinný čas na své židličce. Tak alespoň v závěru, při výletech na frontu, se sem tam objeví trocha pocitových scén, které by na diváka mohly alespoň trochu zapůsobit. Škoda. Takhle je to jen řadový životopis na 2&1/2 hvězdičky. Ta nevraživost, kterou němci k Marlene chovali kvůli jejímu přesídlení za oceán sice vyprchala, ale rozhodně ji asi nenahradila touha ukázat její život v barvách na úkor téhle šedi. ()
Galerie (31)
Zajímavosti (2)
- Životopisných filmů, ve kterých je zakomponována postava Marlene Dietrich vznikla celá řada, ale skutečně jen jejímu příběhu se věnuje jen tento. Doposud nejblíže byly Adolf und Marlene (1977) a záznam divadelní hry Edith és Marlene (1992). (NinadeL)
Reklama