Režie:
M. Night ShyamalanScénář:
M. Night ShyamalanKamera:
Mike GioulakisHudba:
West Dylan ThordsonHrají:
James McAvoy, Bruce Willis, Samuel L. Jackson, Anya Taylor-Joy, Sarah Paulson, Spencer Treat Clark, Charlayne Woodard, Luke Kirby, Adam David Thompson (více)VOD (4)
Obsahy(2)
M. Night Shyamalan uvádí zcela nový thriller inspirovaný komiksem, nazvaný Skleněný. Spojuje tak dva samostatné úspěšné filmy Vyvolený (2000) a Rozpolcený (2016). Z filmu Vyvolený se vracejí herecké hvězdy Bruce Willis v roli Davida Dunna a Samuel L. Jackson jako Eliah Price, známý pod pseudonymem Pan Skleněný. Z thrilleru Rozpolcený se objevuje James McAvoy, který ztvárňuje roli Kevina Wendella Crumba a jeho vícenásobné identity, jež v sobě ukrývá. A právě narušeného Crumba se svými 24 osobnostmi sleduje v novém fantasy thrilleru David Dunn, který k tomu využívá své nadpřirozené schopnosti. (Falcon)
(více)Videa (11)
Recenze (668)
Shy se vztyčenou hlavou, s ambicemi natolik velikášskými, že vedle nich nějaké Nekonečnoválky působí jako látka pro mateřskou školku (oh wait...). Ten film hodně důmyslně náplní jak pravidla všech dobrých trilogií, tak dříve ustanovenou sestavu motivů. Jasně, často jsou ambice větší než mozková kapacita, finále je imho i řemeslně slabší kvůli záměrné inklinaci ke komiksové druhořadosti (čtyřlístkovská variace na HYDRA/SHIELD), ale přesto mi výsledek přijde v jistém směru inspirativní a podnětný už za snahu to takhle zkusit. Je docela fascinující, že na jednu stranu lidi ukoukají dvacet Marvelovek, jejichž znalostí obhájí plochost jejich season finale, na druhou nestíhají usledovat tři filmy o celkem šesti postavách a jejich postojích. 7+/10 ()
Nad Shyamalanem tímto lámu hůl. Po nápaditém a precizně filmařsky zvládnutém Split jsem věřil v jeho návrat do první ligy, ale Glass mě rychle s mými očekáváními vrátil na zem. Jediným plusem filmu jsou totiž herci, kteří odvádějí slušnou práci (je radost po tak dlouhé době vidět Willise na stříbrném plátně), ale k čemu to je, když je scénář tak šíleně hloupý a překombinovaný ve snaze nás překvapit různými dějovými twisty, čímž je ale naopak plný nelogických nesmyslů v každé druhé scéně. Nehledě na to, že je to naprostá nuda, jsem ochoten uznat, že Glass má pár výtečných nápadů a myšlenek, ale nejsem schopen překousnout, jak s nimi Shy tupě a bez respektu nakládá. Vizuál je laciná televizní trapnost a jen podtrhuje tento směšný pokus o sequel. Jako zakončení výtečně rozjeté trilogie to imho bolí jako pořádný kopanec do koulí. Kéž by se Unbreakable se Split nikdy neprovázal... 4/10 (Unbreakable series: Unbreakable 9/10 Split 7/10) ()
Největší problém třetího filmu je v tom, že hodně připomíná ten první, variuje jej a dokonce přijdou na řadu nepoužité scény z něj. A přílišná délka. Vše se zde, včetně hodnocení, pohybuje ode zdi ke zdi. Já osobně absolutně netuším, kdy tenhle snímek vstřebám, ale rozhodně to nebude jednoduché a budu potřebovat druhé zhlédnutí. Mě, člověka nefascinovaného komiksem, narážky na něj bavily, různé připomínky (záběrování, téměř hodina řečí o poslání superhrdinů), jsem si užíval, ne, že bych film žral, ale docela obyčejně jsem byl zvědavý, jak to celé dopadne. Dočkal jsem se dvou konců a skloubení prvního a třetího snímku do sebe, samozřejmě, ne vždy se to povede (Nolanovi s Batmanem ano, třeba takový Matrix II a III na tom je o dost průserověji, než Skleněný). Předpokládám, že Shyamalan to natočil záměrně částečně jako brak, vše je přehnané schválně, akční film to není, takže na "akční" scény několika soubojů se, prosím vás, nesoustřeďte a to, jestli je režisér velikášský, tyhle amatérské psychosondy, si taky nechte od cesty, to pode snímku nepoznáte. Taky je možný, že celý ten film je prdel, opravdu je možností spousta. Omluvte tenhle můj překotný komentář, chápejte, jsem velký Shyamalanův fanda a připadá mi, že když on natočí něco nepovedeného, dávají mu to diváci sežrat víc, než jiným tvůrcům. Chvíli jsem přemýšlel, že dám i čtyři, ale bylo by to nefér vůči mě i ostatním, abych nevypadal, že si dělám prdel já. Zatím tedy dávám prvotních vykulených 70%. ()
Vyvolený bola pecka, Rozpoltený mi prišiel slabší, ale stále zaujímavý a Sklenený je niečo medzi jedným a druhým. Predovšetkým ma potešil návrat postav (dokonca aj Specer Treat Clak sa vrátil ako Dunnov syn), napojenie príbehu na vyvoleného (flashbacky) a príbeh, ktorý je zaujímavý, ale aj miestami trošku uťahaný. Prevažne sa film odohráva v liečebni, čo je skoro cela prostredná časť filmu, no niečo detektívnejšie (pátranie po Crumbovi) je zas v úvode, no a akčnejšie (finále) na konci. Shyamalan vždy vedel niečim šokovať, obzvlášť v závere (šiesty zmysel, osada) a aj keď tu až tak nešokuje, minimálne vie zaujať a predovšetkým ponuka film, ktorý všetky dieliky s predošlých dvoch filmov spája a zároveň aj uzatvára. 80% - 4* ()
Galerie (60)
Zajímavosti (21)
- Jedna z prvých myšlienok pre vznik tohto filmu prišla, keď na seba v zápche v LA narazili režisér M. Night Shyamalan a herec Samuel L. Jackson. (CroSsicek)
- Bruce Willis a režisér M. Night Shyamalan jsou jedinými herci, kteří se objevili ve všech třech dílech trilogie Eastrail 177. (Darth Revan)
- James McAvoy ztvární ve filmu 20 ze 24 osobností Kevina Wendella Crumba. V závěrečných titulcích je těchto 20 osobností uvedeno jako role, které McAvoy hrál. (flyer.nick)
"Glass? Who gives a shit about Glass," prozřetelně zahlásí Bruce Willis v jednom kultovním vánočním filmu. Já bych si ale dovolil nesouhlasit, protože Glass (Skleněný) se sice nikdy nestane všeobecně uznávaným počinem, ovšem z estetického hlediska se jedná o nejpozoruhodnější (anglo)americký film od Niti z přízraků. Přitom důvody, proč završení trilogie (Vyvolený, Rozpolcený, Skleněný) nebude nikdy populární, jsou přesně ty, proč jsou z toho studenti/studentky a absolventi/absolventky film studies skoro nadšeni._____ Populární dílo je podle některých naratologů a kognitivistů definováno jako takové, které uspokojivě odpovídá na položené otázky. Pozoruhodnost Skleněného spočívá první dva akty ve strategii, kdy je jednak divácká pozornost směrována zpět (k Vyvolenému, k Rozpolcenému - včetně flashbacků), jednak se systematicky vypouští dlouhé minuty budované vrcholy scén a na otázky je po jejich položení odpovídáno až po několika desítkách minut (přeživší z Rozpolceného a její osud, "superhrdina" z Vyvoleného a absence jeho ženy). V klasicky odvyprávěném filmu jsou podle některých teoretiků a teoretiček prvky motivovány s ohledem na potřeby vyprávění (tzv. kompozičně) a žánru i obecně konvencí uměleckých děl (tzv. transtextuálně), taktéž s ohledem na oporu ve skutečnosti (tzv. realisticky). Výlučnost Skleněného spočívá v tom, že prvních šedesát pět minut je publikum co do zvyklostí vyprávění frustrováno (titulní postava začne aktivně jednat a promluví po hodině, v osobní linii dalších dvou hlavních postav jsou desítky minut odpovědi odpírány, v pracovní zase potlačovány, potažmo vrcholy scén vypouštěny). Diváctvo by mohlo být aspoň potěšeno upnutím se na konvence spojené s žánrem, a to superhrdinského (Vyvolený) a/či exploatačního (Rozpolcený) bijáku. Na Skleněném je však ozvláštňující to, že dominantně transtextuální prvky z obou předchozích dílů přerámovává jako dominantně realisticky motivované (David nemá vize, nýbrž výborné deduktivní schopnosti, Kevin svede šplhat po zdech a stropech s ohledem na svou rešerši ohledně schopností horolezců apod.)._____ Po sledování značně nekonvenční první poloviny následuje polovina druhá, která záměrně přichází s tím omšelým, když velmi sebeuvědoměle brakuje konvence superhrdinských a útěkářských fláků. Nedopřává však jednoduchá divácká potěšení odvislá od naplňování žánrových postupů, protože publikum je nuceno k několikerému přerámování vnímání: 1.) Přerámování motivací: dominantně realisticky motivované prvky první poloviny se stávají dominantně transtextuálně motivovanými (superhrdina proráží ocel, padouch má nadlidskou sílu). 2.) Přerámování narativní: na místo elips se vše koncentruje do jednoho času a prostoru, kdy se v rychlém sledu zodpovídá velká spousta otázek pro odvedení pozornosti od jedné velké, přičemž dlouho předjímaná a budovaná očekávání jsou systematicky zklamávána (osud tria, místo střetu). 3.) Přerámování žánrové: z cross-overu o showdownu protagonisty a antagonisty se stává origin story. 4.) Přerámování světa příběhu: z civilní a empatické storky o deprivantech se stane část širšího universa. I kdyby byl někdo natolik vstřícný, že přistoupí na takto komplexní myšlenkovou hrou s nutností proměnit vnímání dosud viděného, film mu to neulehčuje značně neklasickými stylistickými postupy. Žádné snadné vedení pozornosti a noření se do (světa) příběhu, nýbrž postupy z předešlých dvou filmů v novém kontextu (snímání za pomocí odrazových ploch a přes různé objekty, obrácená kamera); vnitrozáběrová montáž umísťující atraktivní dění mimo prostor či do nezaostřeného druhého plánu; na sebe pozornost strhávající a z pohroužení se do fikce vytrhávající významotvorná práce s barvami a (de)centralizovaným rozmístěním postav vzhledem k ústřednímu tématu (viz níže); snímání očekávané - do vyprávění začleněné atrakce - střídáním distancovaného rámování v podobě celků a velkých celků s velmi detailními hlediskovými záběry (protagonisty i antagonisty), arytmické narušování vrcholů scén změnou hlediska a (sebe)uvědoměním postavy._____ Všechno to jsou důvody, proč je Skleněný formálně fascinující diváckou výzvou, která je ze všech Shyamalanových děl zdaleka nejkomplexnější. Šestý smysl "jen" chtěl, abychom napodruhé duchařský horor vnímali jako psychologické drama o dvou traumatizovaných mužích. Vyvolený "jen" chtěl, abychom tento comics of remarriage napodruhé chápali jako metafikci o dualismu superhrdinských příběhů. Skleněný vyžaduje, abychom k první cirka hodině přistoupili jako k Vesnici (dekonstrukce vyprávění, která si říkáme, abychom se vypořádali s traumaty ve společnosti), k druhé cirka hodině jako k Ženě ve vodě (rekonstrukce mytických vyprávění, která mají katarzní účinek). Přitom je metafikcí o komiksech jakožto fenoménu/jevu, který má reciproční vliv na jedince i na společnost, přičemž důležité je udržovat určité narativy v chodu. S tím souvisí v interpretacích opomíjený společenský význam, který ze Skleněného činí podobně v dobrém slova smyslu uvědomělé dílo, jakým byla před lety Vesnice i Žena ve vodě. Ústředním tématem je otázka ovládání, z toho vyplývajícího nastolení rovnováhy ve společnosti a potlačení možného chaosu, v čemž sehrávají roli instituce včetně médií. Epilog je pak demokratickým gestem pozitivního aspektu mediální propojenosti a role platforem v sesíťované společnosti - aspektu, který stojí v opozici k tomu negativnímu z úvodních titulků. Who gives a shit about Glass? I do! () (méně) (více)