Scénář:
Hidejuki KurataKamera:
Cunetaka EmaHudba:
Kevin PenkinHrají:
Marija Ise, Miju Tomita, Šiori Izawa, Micuki Saiga, Tošijuki Morikawa, Misaki Kuno, Rjóta Takeuči, Kana Ičinose, Hiroki Gotó, Nacuko Hara, Eri Kitamura (více)Epizody(12)
-
Rašinban wa jami o sašita (S02E01)
-
Kaerazu no mijako (S02E02)
-
Narehate Mura (S02E03)
-
Júdžin (S02E04)
-
Hitoku (S02E05)
-
Jobikomi (S02E06)
-
Jokubó no jóran (S02E07)
-
Negai no katači (S02E08)
-
Kikan (S02E09)
-
Hirou Mono Subete (S02E10)
-
Kači (S02E11)
-
Ógon (S02E12)
Videa (6)
Recenze (9)
S1 bylo možné v klidu konzumovat po dějových celcích, 2-3 díly za den. Totéž nemohu říci o druhé sezóně, kterou jsem se*ral na posezení. Všechny epizody se prolínají a na konci každé divák dostane návnadu, aby si hned pustil další. Naladění příběhu přechází do temnějších tónů. Nejedná se už o dobrodružství dvou nevinných dětí. Bonedrewd nám ve filmu (Made in Abyss Movie 3: Dawn of the Deep Soul) ukázal plnou bezskrupulóznost Cave-raiders, nicméně sám obdržel několik morálních prvků, což z něj udělalo záporáka, s jakým lze sympatizovat. Ve druhé sezóně se ovšem objeví i záporné postavy charakterizované neodpustitelnými zvěrstvy, o čemž vás přesvědčí již první tři minuty PRVNÍ epizody ("fan-service" 9/9 pro tuto pasáž). Původní prvky krásy i vražednosti přírody propasti ovšem přetrvávají. Přežití v nehostinných podmínkách není o nic jednodušší. Na druhou stranu se objevuje daleko víc prvků hraniční morality, kdy některé vyvolávají hloubavé otázky typu: "Čeho všeho jsou lidé schopní, jde-li jim o holé přežití, a zda by nebylo lepší umřít než žít s břemenem viny." Jiné spadají do sexuálních motivů (fan-service 5/9). Všechno je sice obhajitelné pro příběh, jenomže to nic nemění na faktu, že dochází k výraznému zúžení publika. To jediné mi vadí. Jinak ztvárnění vypadá úchvatně, hudba opět lahodí uším a atmosféra zůstává stejně jedovatá. Místy jsem byl konsternován, takže nemohu říci, že jsem si druhou sezónu užil, ale v každém případě šlo o intenzivní zážitek. 9/10 ()
Jsem rád, že jsem se po poměrně dlouhé době vrátil k anime zrovna s druhou sérií Made in Abyss. Zopakoval jsem si tak to překvapení, jak moc silné pocity ve mně dokáže tohle médium vyvolat. Už od začátku je tak nějak jasné, že se nejedná o kawaii animovanou cestu dítěte, robota a plyšáka za dobrodružstvím do barevné propasti. Série už musí počítat s tím, že díky předchozí sérii a filmu tak nějak víte, do čeho se pouštíte a překvapení, že se jedná o poměrně depresivní a drsný příběh už se konat v takové míře nemůže. Ale i přesto, že se vším počítáte, to dokáže anime nadávkovat úplně skvěle. V první třetině vás dokáží tvůrci nechat trochu zapomenout na to, že by se mělo něco depresivního nebo odporného objevit a divák už si hlavně myslí, že to nejhorší už má po filmu za sebou. Ta extrémní facka, kterou jsem ale byl přiveden zpátky, se jen tak nevidí. Množství nechutných obrazů stoupá a to aniž by vám to připadalo na sílu přidané, jak tomu většinou bývá. Rozpomenete si, že tam prostě nečeká nic dobrého a i když mi občas opravdu nebylo dobře, tak jsem si u všeho zobrazeného řekl "a jo, vlastně proč ne." Příběh je pořád super, objevování všeho nového zajímavé a postavy se stále více prokreslují. Pokud ale Made in Abyss zvládá něco stále naprosto dokonale, tak to jsou emoce. Tak velký pocit bezmoci a deprese jako při sledování prakticky celé druhé poloviny jsem snad nikde jinde neviděl. Ačkoliv jsem si po dokončení série říkal, že už v tom nehodlám pokračovat, protože už to je na mě prostě moc (v úplně jiném slova smyslu než například Healer, tady je stále vše poměrně odůvodněné a chytře vysvětlené), tak už se stejně těším na další pokračování. 9,5/10 ()
Druhá séria Made in Abyss je presne to isté ako prvá absolútne surová vec čo hodí ľudí do obrovského mlynčeka, ach tým myslím svojich divákov a do mlynčeka emócii a proste tam ľudí drví a je to tomuto anime absolútne jedno či je na to človek pripravený, alebo vôbec. Ono je zaujímavé aj to dávkovanie toho čo sa v anime deje aj Fullmetal Alchemist: Brotherhood mal jednu signifikantnú scénu v sebe, kedy si povedali diváci tak toto je moc či za čiaru a tu sa taká podobná scéna buduje naozaj obrovský počet dielov a poviete si jednotlivec, alebo skupina. Neuveriteľne sa teda v Made in Abyss niečo pripravuje veľa dielov a potom to na diváka je hodené ako jedna obrovská tehla a to sa dialo presne aj v prvej sérii a presne takto isto. Nové miesto, kde sa dej odohráva neuveriteľne dobre spracované do posledného detailu navrhnuté a premyslené. Ono vlastne musíme spomenúť to, že hlavne v tejto druhej sérii neexistuje miesto (scéna), ktoré by bolo zbytočné, ktoré by ste si povedali toto tam nemusí byť a za mňa ani jedna scéna nie je na viac a to je fakt neuveriteľné. Ak bude toto anime takto pokračovať aj ďalej zaradí sa určite do listu must see niečoho čo musí fanúšik anime vidieť, ale je príliš skoro zaradiť niečo medzi klasiku (čas ukáže). Made in Abyss má v sebe naozajstnú surovosť scén a emócií, kedy sa zdá, že nie je vylúčené naservírovať divákovi čokoľvek, čo by sa v iných anime doslova báli vôbec na to pomyslieť. ()
Abyss má tu smůlu, že první řada a následný film nasadily kvalitě série tak vysokou laťku, že se při očekávání druhé řady dalo těžko ubránit vysokému očekávání. To bylo navíc podpořeno tím, že autoři dávali zčásti explicitně, z větší části implicitně na srozuměnou, že s postupujícím dobrodružstvím do hloubi propasti budou růst nechutnosti a hrůzy, které tam na naše nebohé průzkumníky čekají. Právě mistrovská práce se strachem, napětím a tajemnem byla vždy nejsilnější zbraní Abyssu a spolu s fikčním světem a příběhem připomínajícím RPG hru a skvěle padnoucí hudbou dokázal Abyss okouzlit i mě. Tím si však na sebe zároveň upletl bič, protože – a tím se dostáváme k jádru problému – druhá řada neumí pracovat s tou hlavní předností, a to strachem. První řada dokázala nečekaně šokovat, napínat a na konci děsit Bondrewdem, jemuž byl následně věnován samostatný film, ve kterém se pečlivě budované napětí proměnilo v zážitek blízký pěti hvězdám. Ve druhé řadě nic takového neexistuje. První díly si sice ještě umí udržet onu děsivě tajemnou atmosféru, na kterou jsme zvyklí, minulost a současnost se prolíná a divák je tak v neustálém napětí, co přijde. Jakmile se však hrdinové dostanou do vesnice, jde napětí postupně do kopru. Stále se jen vykecává, tempo děsivě zpomalí, na scéně se prohlubuje nouze o zajímavé postavy, a když hlavní roli převezme vrcholně otravná sosu, chladne mé počáteční nadšení někam na hodnotu „anime, které lze sledovat při vaření“. Ačkoli se s nějakými šokujícími odhaleními a morbidními scénami setkáme i tentokrát (bez nich a spousty chlupatých stvoření by ostatně Abyss nebyl Abyssem), je jejich míra značně okleštěna a ve srovnání s tím, co zakusili naši hrdinové dříve, působí výsledek poněkud chudokrevně a antiklimaticky. I ten závěr, ve kterém tvůrci obvykle vyložili trumfy, na mě zapůsobil tak, že… vlastně skoro nijak, i když jsem ho viděl teprve před chvílí. Zatímco film měl náběh na plný počet, tady musím dát zklamané 3*. Bohužel. ()
Tady asi není moc o čem diskutovat, protože tahle druhá série Made in Abyss je prostě jeden obrovský zážitek. Viděl jsem tu sice spoustu věcí, které bych za normálních okolností asi vidět nechtěl, záběry, z kterých mě mrazilo v zádech a bylo mi někdy až lehce fyzicky nevolno, a přesto to všechno dávalo smysl, působilo neskutečně intenzivně a já si to zvráceně užíval. Nevěřil bych, že si budu jednou týdně připadat jak vášnivý masochista po návštěvě BDSM salonu a že i po takových věcech budu mít na tváři spokojený úsměv, jak moc dobré to vlastně celé bylo. Seriál dokáže zkrátka diváka doslova psychicky týrat, ale zároveň to zaobalit do tak silného, emotivního, logického a chytrého příběhu, že si budete přát, aby nepřestával. Akihito Cukuši bude asi hodně komplikovaná osobnost, spisovatel s obrovskou fantazií a talentem pro opravdu hluboké a promyšlené příběhy s víc jak jedním poselstvím, zároveň jsem se ale nemohl zbavit dojmu, že tenhle chlapík bude mít pár závažných osobních problémů. V hlavě jsem si při některých scénách doslova představoval Akihita jako malého školáka, co z duše nenávidí všechny své spolužáky a vůbec děti obecně a v pokojíku s šílenou vervou večer co večer cupuje všechny svoje roztomilé plyšáky na kousíčky a dává jim jména lidí ze svého okolí a tenhle kluk pak dospěl a začal psát fantasy… Made in Abyss nejen že umí všechny silné a gore scény bez obalu a cenzury prodat (takže tam nejsou jen pro efekt), ale dokáže je stavět do kontrastu s momenty naprosto nádhernými, které právě díky tomu ještě více vyniknou, a tak je to často doslova kolotoč emocí, kdy se u vás během jednoho dílu může vystřídat například děsivé mrazení s upřímným a hřejivým úsměvem a skončíte třeba naprosto dojatí. Tím chci říct, že rozhodně nehrozí, že byste seriálem bez zájmu jen propluli anebo se třeba nudili. A aby toho nebylo málo, tak celý ten komplexní příběh je stále zasazený do nádherných a prokreslených kulis, po place se prohání stvoření těch nejrůznějších tvarů a velikostí, zkrátka i tohle je fantasy ve své nejlepší formě, kdy vidíte místa, jaká by vám normální svět nepřinesl a stvoření o kterých se vám ani nesnilo. Pokud milujete neobvyklé věci, pak musíte milovat i fantasy, a především tuhle fantasy. Ano, nabízí se tu jedna menší výtka, že tentokrát toho z té propasti vlastně až tak moc nevidíme, většinu času se plácáme na jednom stejném místě, ale co mi chybělo na nových kouzelných lokacích, pro mě doháněl seriál všemi těmi zdejšími roztodivnými obyvateli a jejich příběhy. A pozadu nezůstává ani hudba. Kevin Penkin se nechal slyšet, že je na práci na téhle sérii vážně hrdý a má z ní dojem, že je to zatím jeho nejlepší dílo a já za sebe potvrzuji, že má pravdu. Především v posledních dvou dílech je hudba doslova na filmové úrovni, Kevin umí používat sbor, orchestr, vokály – prostě dokáže vystavět impozantní hudbu, která přidává na intenzitě i emocích u jednotlivých scén. Druhá sezóna Made in Abyss pro mě byla tedy jako celek naprosto úžasným zážitkem, pořád je skvělou ukázkou, jak má vypadat fantasy, dobrodružství, ale i slušné drama a důkazem, že kontrast mezi krásou a odpudivostí může vytvářet opravdu silné momenty. Zároveň je to i ukázka velmi dobrého psaní, všechno tu má hlavu a patu, obě dvě dějové linky se krásně proplétají a doplňují, plus mají i spoustu morálních dilemat, nad kterými se dá zamyslet, jako třeba čeho všeho jsme schopní pro přežití, co všechno může mít pro člověka hodnotu… Pokud jste dočetli až sem, pak je vám asi jasné, jaké hodnocení se chystám dát, tady prostě není moc o čem diskutovat - 10/10. () (méně) (více)
Galerie (315)
Photo © AT-X
![Made in Abyss - Recudžicu no ógonkjó - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/166/756/166756968_f0a2a5.jpg)
Reklama