Režie:
Tereza NvotováKamera:
Martin ŽiaranHudba:
Jonatán PastirčákHrají:
Vladimír Mečiar, Tereza Nvotová, Milan Žitný, Fedor Flašík, Fedor Gál, Ladislav Snopko, Petr Pithart, Michael Kocáb, Tom Nicholson, Martin M. Šimečka (více)Obsahy(1)
Dokumentární snímek Mečiar, který v produkci HBO Europe a společností PubRes a Negativ natočila režisérka Tereza Nvotová (Ježíš je normální!), sleduje bývalého slovenského politika Vladimíra Mečiara a jeho dopad na slovenskou společnost včetně osobního života autorky. Té byl v době Sametové revoluce jeden rok. Po pádu komunistického režimu se do konkurzu na ministra vnitra přihlásil do té doby nikomu neznámý právník z maloměsta – Vladimír Mečiar. Ten se po výhře dostává až na politický vrchol, odtud vládne zemi bez skrupulí a za pomoci v demokratickém zřízení těžko pochopitelných praktik. Na pozadí rozdělování Československa si Tereza se svými kamarády hraje na politiky s Mečiarem v hlavní roli. Snímek Mečiar nepojednává jen o jedné etapě slovenských dějin. Popisuje univerzální a v současnosti velmi aktuální téma, podobný archetyp politika se objevuje po celém světě. (HBO Europe)
(více)Recenze (150)
Dokud budeme dávat pozornost xindlu místo lidem kteří nás inspirují, nedá se čekat mnoho změn...Další dokument by mohl být například o Rathovi... ()
"Nechť žije Mečiar..." Je vcelku fajn si takto zpětně připomenout, jak silné emoce a silnou polarizaci společnosti vyvolávala ve své době postava dlouhodobého slovenského předsedy vlády Vladimíra Mečiara. Patřím ještě do generace, která si tohoto muže pamatuje z období konce Československa, tak to bylo zajímavé vzpomínání. Na celém dokumentu mě ale asi nejvíc zaujaly všechny ty scény rozvášněného davu oslavující "svého Mečiára". Velmi zajímavý je přitom závěr dokumentu ukazující jak v zásadě stejné typy žen, které oslavovaly Mečiara oslavují pro změnu zas Fica ("Na prvom miste je Fico, až potom svatý otec). Z dnešního pohledu si člověk může říct, že ona tam ta paralela mezi oběma těmito politiky vskutku byla a je. "Pomníčkem" Mečiárovi éry je zavražděný Róbert Remiáš, "pomníčkem" Fica zas zavražděný novinář Ján Kuciak se svoji partnerkou. To ale ještě paní režisérka Nvotová v době vzniku tohoto dokumentu nemohla tušit. O to víc však z toho mrazí. ()
(161/2017) / Celkom užitočné zhrnutie. Škoda, že sa nepodarilo pridať nič navrch. Chýbala hlavne atmosféra, napríklad taká aká sa podarila dosiahnuť v seriáli Mafiáni. Podobne zameraná Piussi síce lezie na nervy viac so svojimi vecami, dokáže ale aspoň vzbudiť nejaké emócie, takže dopoučujem pozreť aj jej filmy. Potešili síce zbytočné, ale pekné exteriérové zábery Bratislavy. (6/10) ()
Čo týmto chcela Terezka povedať? Chcela len podať historický exkurz v podobe dokumentu? Chcela priblížiť mladej generácií uja Vlada? Chcela sa zviesť na sláve Únosu? Rozhodne sa na dokument dá pozerať z rôznych uhlov, ale tak či onak, od objektivity to malo veľmi ďaleko. Dobré na zaspomínanie, objasnenie pár detailov a hlavne, že to nemalo prestrelenú minutáž a nezmyselné dokumentaristcké zábery. 3 z 5 ()
Malo by existovať niečo ako "ochrana mladistvých demokracií pred zneužitím". ()
Aj ked za poslednych 5 minut mam chut dat 1 hviezdicku dole. ()
Som vekovo zhruba rovesník s režisérkou tohoto dokumentu Terezou Nvotovou, ktorá sa snaží za pomoci vlastných spomienok ako aj autentickými zábermi priblížiť divákovi dobu za vlády Vladimíra Mečiara. Používa mnoho sarkazmu a vôbec sa nehrá na nestranného diváka na druhej strane poukazuje na fakty a necháva divákovi priestor na vytvorenie si vlastného názoru. Nič nevnucuje. Priebežne od zvolenia po všetky kauzy až po finálne nezvolenie. Dokonca je tu priestor aj na rozhovor s Mečiarom priamo v Elektre čo je niečo celkom nové. Porovnávanie doby terajšej s minulosťou a prirovnávanie dnešných oligarchov k moci minulej je veľmi svieži a dobre sa na to pozerá. Mňa fascinovalo Slovensko 90. rokov a aj preto dávam nadpriemerné hodnotenie.88% ()
Retrospektivní pohled do slovenské moderní historie (dětskýma) očima autorky. Má to takový zvláštní atmosférický podtón. Hodně archivních záběrů je skvěle vypovídajících. O Mečiarovi je to jen první pohled. Daleko více to bilancuje samotný národ, jenž se stále motá ve stejném kruhu. Závěr je mrazivý + jak se tvoří na zakázku lidu nový Mečiar...uf, tohle by měli vidět všichni lidé (nejen) na Slovensku. 76%. ()
Spíš osobní vyjádření režisérky než dokument, které však trefně poukazuje na lidskou manipulovatelnost. Doporučuji k zamyšlení i vzhledem k aktuálnímu českému prostředí, na které se dá v mnoha ohledech aplikovat. ()
Dokument Mečiar začíná velmi zajímavé a nastiňuje, že by se mohlo jednat o dílo zpracovávající životopisné téma významné politické osobnosti a jejich prohřešků z netradičního a osobnějšího úhlu pohledu, ovšem jak čas ubíhá, stává se z Mečiara čím dál tím více klasický dokument, který ve výsledku nenabízí vůbec nic nového formálně a ani informačně, což je vzhledem k počátečním ambicím nakonec solidní zklamání. ()
Nemôžem sa zbaviť dojmu istej tendenčnosti. Mečiar bol monštrum, to bez debát, ale dokument by mal byť nestranný a nie takto sebavedomo zaujatý. Naviac, spomienky obracačov kabátov, ako je Tóth, majú pre mňa nulovú výpovednú hodnotu. Zábery z Nvotovej detstva pôsobia wtf a perfektne (a paradoxne) odzrkadľujú názor, ktorý sa dokument snaží presadiť - totiž, že Mečiar uveril sám v seba. V tom si môžu s režisérkou bohorovne podať ruky. Nehovoriac o tom, že s ničím novým neprišla. ()
Z tohoto dokumentu lze narozdíl od celovečeráku “Únos” pochopit, kdo je kdo v případu únosu mladého Kováče do Německa a jaké k tomu mohly vést pohnutky- srozumitelně je tady vylíčen vývoj problematického vztahu slovenského prezidenta s tehdejším premiérem. Mečiar dostává za uši, pořád je to ale opatrné. Dokud po někom zase neskočí, tak si mohou být dokumentaristé jistí, že nedělají svou práci úplně dobře. Tenhle chlap má ve skříni spousty kostlivců, v dalším podobném filmu by je měl autor vypustit ven a pořádně je roztancovat. ()
Kamerové zábery sú vydarené, na slovenský film sa zdajú byť až nadštandardné. Informatívny výkričník pre každú spoločnosť. Dokument si svoju úlohu plní, ukazuje Mečiara z dobových záberov ako aj záberov natočených pre tento film. ()
Nepochopil som, že pre koho bol tento dokument vlastne určený. Nvotovej životný príbeh (a inak nesmierne otrasný preafektovaný prejav) pôsobil úplne od veci, vysvetľovanie základných daností som takisto nepobral. Za pozitívum beriem jedine Flašíkové vyjadrenie o tom, ako tvorí reklamnú kampaň, že to povedal na drzovku a v podstate to je aj tak úplne jedno, lebo cieľovka to má ukradnuté. Podobne ako mám ja ukradnutý tento štát. ()
Toto je silný rok Terezy Nvotovej, po skvelom hranom filme prišiel aj veľmi slušný dokument. Nerozumiem výtkam ohľadom zaujatosti. To aj o Hitlerovi máme robiť tzv. nezaujaté dokumenty? Že síce dal zamordovať niekoľko miliónov ľudí, ale na druhú stranu mal rád zvieratká a staval diaľnice. Nie. Mečiar je takisto číre zlo, zlodej a vrah a iný historický pohľad si nezaslúži. Po filme Únos ďalší tohtoročný počin mapujúci obdobie mečiarizmu. Je skvelé, že sa konečne začíname vyrovnávať aj s týmto obdobím. A je dôležité, aby o tom vedeli aj tí, ktorí to nezažili. Tereza Nvotová sa narodila v tom istom roku ako ja a preto viem, že ľudia mladší od nás o 10 rokov už povedomie o Mečiarovi nemajú. A pritom práve ich zaujal film Únos a zaujme ich aj tento dokument. Lebo odsýpa rýchlo a je spravený moderne. ()
Pobavila paralela s Ficem, jinak docela nuda. Nvotová ani neglorifikuje ani nekritizuje..jen prostě říká, že někdo takový kdysi byl. A to je podle mě docela málo, na to jaký měl Mečiar potenciál. ()
Čakal som životopisný portrét osobnosti s rozhovormi, zaujímavosťami, pohľadmi od jeho detstva, cez štúdium, po vstup do politiky, pobyt v nej a nedobrovoľný odchod. A dostal? Subjektívnu výpoveď rovesníčky. Tá využíva momentálny hlad po všetkých tých mafiánoch, bossoch, únosoch, lenže si nemyslím, že by prispela niečím novým, teda ak nerátame zbytočné home videá, alebo rozhovor pri krbe, aký menovaný už stokrát oľutoval. Chýbajú tu pikošky s kapustnicou na námestí, ktorou kŕmil (ne)voličov, zahodené mikrofóny a odchody zo štúdia, keď sa mu neľúbili otázky i posledné comebacky z dôb, kedy sa to už nečakalo. Chýba mi tu obšírnejšie využitie zahraničných pisálkov, ktorí v dokumente dostali 15 sekúnd priestoru či postoje jeho blízkych, alebo oponentov. Rovnako mám pocit, že režisérka trochu naivne hádže na jednu kopu názory staršej generácie, ktorá má vraj na prvých miestach Vladka / Robka a až potom Ducha svätého a tých mladších, ktorí tušia pravdu a len čakajú na príležitosť. Nie všetci sú a nie všetci boli takí. Dokument mi svojim poňatím nesadol, podľa mňa mu chýba objektívnosť a dôslednejšia práca s témou, jednoducho bol nad sily autora. Ako práca do školy možno fajn, no pre plátna kín je to slabé. ()
Neskutečný portrét kontroverzního politika: trochu jinak a přece dobře. ()
Nezvládnutý pohľad na osobnosť Mečiara nahrádzajú insitné dobové pohľady na spoločnosť 90´rokov. Po pravde pohľad na mečiarovskú éru okom prominentnej dcérušky ("už sme sa mohli z Trnavy presťahovať do Bratislavy") s jej osobnými postrehmi pôsobí ako študentský film. Samotný Mečiar hovorí v "aktuálnom" čase len krátko, alebo opeká klobásu. Myslím, že by pri vhodnejších otázkach povedal viac, alebo aj povedal a nie je to v dokumente? ()
Pokiaľ vezmem do úvahy, že som mal tento Nvotovej projekt v hľadáčiku už dobré dva či tri roky (ešte v časoch keď bol - v pôvodnej, zhruba polhodinovej verzii - jej vysokoškolskou prácou), z konečného výsledku nedokážem skryť mierne sklamanie. To sklamanie u mňa súvisí s obsahovou stránkou, od ktorej som proste očakával čosi viac - takto som sa nedozvedel dovedna nič nové, a navyše sa ešte aj objavili pre mňa pomerne dosť rušivé prvky, ktoré mi prišli byť priam zbytočnými (či už Nvotovej rodinné videá z detstva alebo záverečné silvestrovské spovedanie podguráženej mládeže). Na druhej strane, keď vezmem do úvahy kontext (že dokument skvelo odhadol dobu, a spoločenskú náladu, a teda jeho načasovanie je priam trefné a aktuálne) a fakt, že je smerovaný v prvom rade mladším ročníkom, pre ktorých má podstatne vyššiu informačnú (a náučnú) hodnotu než pre tých, čo si dané časy zažili alebo sa nimi zaoberajú, koniec koncov je to fajn. Účel to splnilo, zobrazované reálie to zachytilo, ľudia na to vo veľkých počtoch chodili, čiže rozhodne to nemožno považovať za krok vedľa. Do budúcna poprosím viacero podobne ladených, ambicióznych domácich projektov, pomocou ktorých sa slovenský ľud môže konfrontovať s minulosťou a všetkými jej stránkami. 65% ()
Reklama