Režie:
Karel LamačKamera:
Jan StallichHudba:
Josef DobešHrají:
Vlasta Burian, Jaroslav Marvan, Ladislav Hemmer, Adina Mandlová, Marie Blažková, Čeněk Šlégl, Anna Gabrielová, Antonín Streit, Karel Postranecký (více)Obsahy(1)
Ošetřovatel Rozruch z nemocnice sv. Jakuba dostal z nemocenské pojišťovny místo očekávaného léčivého bahna umělý chrup. Když v pojišťovně osobně vyřizuje přehmat, jsou úředníci velmi neochotní. Rada Pěna přijde do pojišťovny, aby si domluvil výlet se svou tajnou milenkou, sekretářkou Věrou, kterou si chce vzít, až se provdá jeho dcera Heda. Pěna ohlašuje v pojišťovně návštěvu primáře Marka od sv. Jakuba a přestože ho osobně nezná, přimlouvá se za vyřízení jeho žádosti. Když rozčilený Rozruch za chvíli sdělí, že je z nemocnice od sv. Jakuba, úředníci ho považují za Marka a jejich chování se rázem mění. Šéflékař Bruner mu předepíše lázně, kam ho druhého dne osobně doveze. Skutečný Marek přijíždí do lázní s Hedou, které se představil jako Rozruch, aby se přesvědčil o nezištnosti jejích citů. I rada Pěna s Věrou přijíždějí, aniž tuší, že je přítomna i Věřina matka. V malých lázních se nakonec všichni potkají a jejich tajemství se prozradí. Po návratu do Prahy Rozruch, který tajně dostudoval medicínu, promuje, a dostává od Brunera místo v nemocenské pojišťovně. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (452)
Systém zdravotní péče za první republiky v celé jeho (bohužel) nestárnoucí kráse aneb kromě "běžné" komedie dostane divák nádavkem ještě kopec nesmlouvavé satiry. Zcela zaslouženě jedna z klasických českých veseloher, potažmo klasika českého filmu jako takového. Štófi jede, lhostejno zda v obci či na dálnici, jasnou osmdesátkou. ()
S herectvím Vlasty Buriana mám tradičně problém, inklinuju spíš k tomu intelektuálnějšímu slovnímu humoru ve stylu Wericha nebo Svěráka, nicméně musím uznat, že v tomhle filmu byl Vlasta Burian výborný a je to asi jediný snímek, kde jeho herecký styl beze zbytku akceptuju. Chytrá komedie, která má co říct kupodivu i dnes, bráno z historického hlediska, je to poctivých 5 hvězdiček. Celkový dojem: 90 %. ()
Zdravotní pojišťovna je sice záhadně, ale naprosto dokonale fungující mechanismus, kterému však každý nemusí rozumět. Třeba takový Kryštof Rozruch nepochopil, že místo tradičního léčení ischiasu bahenními koupelemi vytasila pojišťovna triumfální tah v podobě nasazení druhého chrupu. Sice není známo, jakým způsobem tato metoda fungule, ale lidé by zkrátka měli zdravotním odborníkům věřit. Rozruch, zcela evidentně neznalý problematiky, se však pouší do absurdního boje s úřední byrokracií ("Já nemám žádná ústa, já mám hubu a tu si budu otvírat a hodně si ji musím otevřít, aby se mi tam ty zuby od vás ještě vešly!"), čímž vytváří klasické situace plné omylů, nedorozumění a konverzačního humoru. ()
Kryštof Rozruch se činí a my, jeho diváci, s ním. Doznívající První republika v jeho laskavém doprovodu ukazuje své méně atraktivní tváře: nemocniční pokladnu až nepříjemně připomínající nešvary doby minulé i současné, kastovní pohrdání "lepších" těmi "méně ceněnými" a zajímavé lázeňské scény, kombinující kostýmní milostných omylů a nacházení komedii se zajímavými exkurzy na téma "co snese alkohol a co člověk". Domyslíme-li si k tomu kaskády skvostných skečů, invenčních point a jeden z nejlepších Marvanových výkonů po Burianově boku (nepodceňoval bych ani Čeňka Šlégla), jsme uchvacováni vodopády kvalitního českého humoru v nezapomenutelném podání skutečného "krále komiků". Ani se to nezdá, vždyť to bude teprve sedmdesát let, co POKLADNU dávali poprvé. ()
Kritika přepis Burianových her většinou strhala, hodnotila je jako umělý slepenec a žádala původní filmový námět. Čas ukázal, kde je pravda. O slepenci není třeba pochybovat, ale Karel Lamač patřil mezi ty, kteří je dokázali skvěle kamuflovat řadou vybroušených scének, ve kterých se Burian cítil jako doma. Burianovo herectví vycházelo z lidové komiky a pouze jeho improvizační slovně ekvilibristické a mimické schopnosti ho vyvyšovaly nad dobový průměr. Přiměřené režijní vedení a dobří herečtí partneři byli zkrátka nutní. Pro srovnání (Ulice zpívá, On a jeho sestra, Hrdinný kapitán Korkorán, Hrdina jedné noci), pokud dostal Burian volný prostor, byla z toho zkrátka jen slušná lidová zábava. To ale neplatí o tomto filmu, tobogan v nemocniční pojišťovně a alkoholická kůra v rochovských lázních, gremiální rada, dr. Brunner a pacient Klůcek. Vlasta Burian je zkrátka "originál každým coulem", ale operovat bych se od něho nedal. PS: "Já neznám tak zdaleka Vás, ani tady toho pána, ale jestli mohu něco říct, tak prskáte až sem." ()
Galerie (9)
Zajímavosti (9)
- Slavná „Balada o deliriu tremens“ ve skutečnosti nebyla slavné kabaretní číslo Vlasty Buriana. Pravdou je, že text k této baladě napsal sám autor předlohy – divadelní hry – Jiří Verner speciálně pro film těsně před natáčením v ateliérech na Barrandově. Podle svědectví Vernerovy manželky Blaženy se Vlasta Burian (Kryštof Rozruch) celou baladu naučil nazpaměť za pouhé dvě hodiny a ihned ji s Jaroslavem Marvanem (MUDr. Osvald Bruner) a Karlem Lamačem natočili. Už nikdy jindy Burian tuto baladu veřejně nerecitoval (ani na divadelních či estrádních scénách). (krib)
- Režisér Karel Lamač přiznal, že měl s Vlastou Burianem (Rozruch) velké problémy, neboť se nedržel psaného scénáře a stále improvizoval ,čímž ohrozil další herce, kteří nevěděli, jak mají reagovat. Proto spousta scén byla později raději z filmu vystřižena. (Redyx1)
- Když Rozruch (Vlasta Burian) vstává, aby opilému Brunerovi (Jaroslav Marvan) zarecitoval báseň o deliriu, bere Bruner do ruky láhev a skleničku, aby si nalil. V navazujícím záběru ale sedí klidně s prázdnýma rukama. (Thanoris)
Reklama