Režie:
Mary LambertScénář:
Stephen KingHudba:
Elliot GoldenthalHrají:
Dale Midkiff, Fred Gwynne, Denise Crosby, Brad Greenquist, Michael Lombard, Miko Hughes, Stephen King, Andrew Hubatsek, Kavi Raz, Blaze Berdahl (více)VOD (3)
Obsahy(1)
Se snem o lepším životě se mladý lékař Louis Creed se svou rodinou – manželkou Rachel, dcerou Ellie a tříletým synkem Gagem – přestěhují do nového domova ve venkovské městečku Ludlow ve státě Maine, znepokojivě blízko rušné dálnice. Když Rachel přijde při nehodě o milovaného kocoura, zoufalý Louis neochotně poslechne radu svého přátelského souseda, aby kocoura pohřbil na starém mikmackém hřbitově – tajemném pohřebišti s oživující mocí. Navzdory hrozným výsledkům a neustálým varováním od nedávno zesnulých se Louis zasažený tragédií musí na indiánský hřbitov vrátit a doufá, že tentokrát to bude jiné. Ale mohou se mrtví opravdu vrátit z hrobu? (Filmbox)
(více)Videa (1)
Recenze (321)
Na úvod - správně, podle knižní předlohy : film by se měl jmenovat Řbitov zviřátek. Přečetl jsem 3/4 knih S.Kinga a musím říci, že tahle patří mezi mé nejoblíbenější ( na prvním místě je sedmidílná Temná věž - hrozím se jejího avizovaného zfilmování!). K filmu jsem přistupoval s pochybami, ani ne tak proto, že režisérem je žena, ale proto, že jen pár filmů podle Kinga je opravdu dobrých ( Osvícení, Carrie, Christine, Cujo, Misery, z posledních Mlha). Byl jsem filmem velmi příjemně překvapen ( i když závěr knihy je poněkud pesimističtější). Samotný hřbitov má úžasně gotickou atmosféru a všudypřítomné zlo vystrkuje mlžné prstíky a nenápadně chňapá po budoucích obětech... A zoufalý otec jedná tak, jak by neměl, ale divák tuší, že by se asi zachoval stejně, že by to rovněž zkusil, a tak z nastoupené cesty není návratu...a na úplný závěr skladba od Ramones....skvělá ( je k ní i báječný videoklip). Proč to takhle nemohlo skončit? Proč se režisérka snažila vstoupit podruhé do stejné řeky, když musela vědět, že to zkrátka nelze....? Pokračování se mimořádně nepodařilo.... Ale tenhle film zato rozhodně stojí! ()
Film se od knižní předlohy příliš nevzdaluje, aby taky ano, když se její autor podepsal i pod scénářem. Na snímku je těch dvacet let hodně znát, silně se projevilo i nutné osekání knižního textu, některé záležitosti pak působí nedotaženě, zkratkovitě nebo nelogicky, protože jim chybí kontext. Přes všechny tyto nedostatky mě film i dnes bavil, jeho atmosféra na mě stále funguje a užil jsem si i závěrečné Ramones. Kdo nečetl knihu, nemůže tu vzájemnou provázanost s kapelou pochopit, já to kvituji s kontrolovaným nadšením a zvyšuji své staré hodnocení. ()
Hřbitov domácích zvířátek lze interpretovat dvojím způsobem. Za prvé jako velmi důslednou polemiku se zombie filmy, která tvrdí, že někdy je lepší prostě zemřít. V podstatě se tu dosti vehementně filozofuje, zejména ústy souseda Juda, o špatnosti celého jednoho hororového subžánru zvaného zombie filmy. Za druhé ten film lze chápat jako komentář k počínání sériových vrahů, kteří také zpravidla začínají na zvířatech a na lidi přejdou až později. Není pochyb o tom, že tím vrahem tu je hlavní postava, otec rodiny, který si akorát racionalizuje své vražedné činy. Chce to akorát trochu přetočit optiku. Nebo si vzpomenout na Osvícení. Popravdě tím ten film trochu připomíná Holbeinův obraz Vyslanci, kde se pyšní dva francouzští poslové, ovšem pří pohledu zcela z pravé strany zahlédneme na obraze zprvu skrytou lebku. Geniální zástěrka celého příběhu tak spočívá v tom, že dcera tuší ve snech budoucnost a matka má šílené halucinace, nicméně tím hlavním, kdo tu trpí bludy, je otec rodiny, kterou postupně vyvraždil. ____ Má se obecně za to, že natáčet jednoduché filmy, mezi něž patří i tahle notně přímočará a lineární podívaná, není nic náročného. Problém je v tom, že to tak docela neplatí, protože u jednoduchého filmu se není za co schovat a každá chyba je ihned vidět. Jednoduché filmy tím připomínají karate nebo taekwon-do, kde také platí, že jednoduché katy (sestavy bojových technik) mnohem častěji prokážou chybu bojovníka než katy složitější, kde to lze skrýt za rychlé či komplikované pohyby. Z toho důvodu mám velký respekt před filmy, jako je tento, který ve své jednoduchosti představuje dokonalý opak stylistických triků mistrů audiovizuality á la Tony Scott či narativní rošád různých příběhových linek á la Nolan, nicméně je velmi dobře zrežírovaný, neboť každá scéna perfektně funguje, a celý to má minimálně zpočátku takový až hitchcockovský parametry ve smyslu obyčejných lidí, v jejichž životech se pod povrchem začne odehrávat cosi zničujícího a tajemného. Je sice fakt, že natočit nějaký vyloženě složitý film je asi těžší než natočit film ryze jednoduchý, ale natočit jednoduchý film je pořád těžší než natočit něco středně složitého. Ostatně když krachují firmy, jdou prvně ke dnu ty středně velké (stáhnou je dolu fixní náklady, které musí platit bez ohledu na výrobu), poté malé (díky své štíhlosti jsou s to chvíli vydržet) a nakonec velké (coby nejkonsolidovanější firmy jištěné rezervami vydrží nejdéle). Stejně se to má s filmy – nejméně náročné je natočit ty středně složité, následují jednoduché a nakonec složité. Ta analogie je zjevná. Ono dávat rovnítko mezi filmy a firmy se může zdát trochu jako úlet (který navíc nahrává moralizujícím kritikům mainstreamové kinematografie), jenže v praxi to tak skutečně chodí. Stačí připomenout známou kauzu Warner Bros., kteří kvůli tomu, aby nemuseli platit hercům procenta ze zisku, u svých filmů uměle navyšovali náklady. Dělali to jednoduše – nechali ty filmy natáčet fiktivní firmou (která byla ovšem normálně součástí Warner Bros.), které účtovali přemrštěné licenční poplatky za to, že pro ně ten film může natáčet. Tím navyšovali náklady svých filmů, respektive snižovali jejich zisky, a herci měli smůlu. Proto je lepší si dát do smlouvy procenta z celkových tržeb, a nikoliv ze zisku, který se dá v rámci „kreativního účetnictví“ různě šmelit. () (méně) (více)
Film jsem si pustil hned asi dvě hodiny po dočtení knihy. Film, který jsem si v hlavě promítal během četby, byl úžasný psychologický horor s atmosférou Kubrickova Osvícení. Skutečná adaptace ja místo toho pouze příjemné béčko, na němž musím vyloženě vypíchnout jedno negativum - strašně špatně hrající hlavní postavu Louise, který nemá s tím knižním snad nic společného. Ona ta kniha věnuje představení postav opravdu hodně prostoru, což ve filmu logicky nejde (při zachování stopáže) a už jenom proto nemůže mít takový dopad. Když se stala ta klíčová událost hrdinům v knize, opravdu jsem s nimi soucítil a bylo mi jich hrozně líto, ve filmo jsem to bral pouze jako vítaný posun děje. Což celkovému dojmu dost ubere. A další věc - úplně se změnila podstata zla. Ve filmu jsou ti vzkříšení jenom pouhými zlými polozombíky, kdežto kniha operuje s jakýmsi vševědoucím a skoro všemocným inteligentním zlem (jako třeba v knižním It), což je mnohem působivější. Když ale člověk odhlédne od lepší předlohy, musí uznat, že je Pet Sematary velmi slušný horor (zvlášť ve finále).Horror movie of the year ()
Stephen King je opravdový nositel svého jména. Je to mistr Horor. Ale ne vše by se mělo točit. Zvlášť když je Vám z toho spíš špatně, něž že byste pociťovali strach. To mě dost mrzí. Jedna věc je něco číst a nechat svoji hlavu cenzurovat vše, jak vy potřebujete a druhá je sdílet tuto představu s panem Lambertem. ()
Galerie (81)
Zajímavosti (28)
- Nabídku na režírování tohoto filmu dostal původně Tom Savini, ten však tuto možnost odmítl. (TheRaven)
- Udalosťou, ktorá je námetom k filmu, je zrazenie mačky dcéry Stephena Kinga. (rador)
- Debut pre Mika Hughea, ktorý mal pri natáčaní 3 roky. (rador)
Reklama