Režie:
David LeanScénář:
Robert BoltKamera:
Freddie YoungHudba:
Maurice JarreHrají:
Robert Mitchum, Trevor Howard, John Mills, Leo McKern, Sarah Miles, Barry Foster, Christopher Jones, Marie Kean, Evin Crowley, Barry Jackson, Gerald Sim (více)Obsahy(2)
Drama zapovězené lásky v době irského povstání proti Britům. Film Davida Leana vypráví příběh nešťastné Rosy Ryanové, dcery hostinského v malé rybářské vesnici na pobřeží Irska. V Evropě zuří první světová válka, ale život v tomto zapadlém koutě světa určuje chudoba, katolická víra a nenávist vůči Britům. Rosy, jíž by otec nejraději snesl modré z nebe, se zamiluje do ovdovělého učitele Charlese Shaughnessyho. A i když Charles zpočátku váhá, vědom si značného věkového rozdílu, nakonec podlehne stejnému citu a koná se svatba. Rosy ale brzy poznává, že soužití s manželem si představovala poněkud jinak. Naděje, které do manželství vkládala, zůstávají nevyslyšeny a tak není divu, že mladá žena hledá lásku jinde... Ryanova dcera patří ve filmografii klasika britské kinematografie Davida Leana ve srovnání s filmy jako Most přes řeku Kwai (1957), Lawrence z Arábie (1962) či Doktor Živago (1965) k poněkud přehlíženým titulům. Přesto se jedná o jedno z jeho vrcholných děl, které vyniká jak nádherným obrazovým zpracováním, tak přesvědčivým psychologickým ponorem do nitra postav. Hudbu k tomuto intimnímu příběhu epických rozměrů napsal Maurice Jarre, scénář pak jeden z Leanových dvorních spolupracovníků Robert Bolt. Snímek byl oceněn dvěma Oscary a to za nejlepší kameru (Freddie Young) a nejlepší mužský herecký výkon ve vedlejší roli (John Mills). (Česká televize)
(více)Videa (1)
Recenze (50)
Možno je film zbytočne dlhý a dal by sa skrátiť o hodinu bez toho, aby tým nejako utrpel dej, ale mne sa páčilo to pomalé tempo a zábery prírody, navodilo to autentickejšiu atmosféru írskeho vidieka počas I. svetovej vojny a ani chvíľu som sa nenudil. Myslím, že Mitchuma bola škoda do takejto úlohy dobráckeho učiteľa, nemal možnosť predviesť svoje herectvo. O to viac vynikli Trewor Howard a John Mills, ktorých postavy boli omnoho zaujímavejšie. ()
Ryanova dcéra asi nepatrí medzi obľúbené vianočné klasiky medzi obyvateľmi zeleného ostrova... Deň po novej verzii Ďaleko od hlučného davu vidím presne opačný prístup k historickej látke. V tom prvom prípade sa scenár snažil košatý dej čo najviac zhustiť do kratšej stopáže, v tom druhom naopak scenár naťahuje jednoduchý príbeh na tri hodiny. Dôvod je aj v tom, že Lean sa občas zabudne a usúdi, že natáča prírodopisný dokument. Nakoniec ale sú to práve tieto zábery, ktoré z filmu robia slušný zážitok a k tomu vyhrotená posledná hodinka. Kontrast nádhernej prírody a škaredých (v zmysle povahovom, ale koniec koncov aj fyzickom) ľudí už nemohol byť väčší. ()
V dobrém i zlém. Rájem i peklem. Růžovým krajkovím, rudým brokátem. Paraplíčko nesené hurikánem. Z dívky paní. Trpělivý trojúhelník. Tatínkova holčička. Kantorova žena. Vojáčkova milenka. Stál na vartě. Stál za hřích v lesích mechových. Zraněný, poznal válku. Magnetizující, poznal lásku, i když pro ni času není. Můry se slétávají nad vzplanuvším plamenem v údolí. Květnatý básník poodhrnuje závoj šimravého "in flagranti..." Pod nebeským viaduktem, mocně vábí citová studánka. Romantické cukrování s jinotaji. Metafyzický, orosený půvab milujících se duší, stříbrem posetých těl, sladkých jako nektar, rozlitých do bezčasé zahrady, oproštěných, pro tu chvíli, pro tu blízkost, od světů druhotných. Jaká líbezná vášeň, až příroda aplauduje. Jaká přízemní jízlivost, šeredné chování pozemských, které davovým lynčem eskaluje. Spolek zaslepených hlupců. Mrzáků na duchu. Na nože s nimi, když slib lože tak křehce, smluvně posvátný, rozdělili... Do prsou vás bodli, Ikarové. Snové, trudné kraje. ()
Neskutečně vytříbený cit pro obraz i barevnost. Tady není potřeba mluvit, stačí se dívat. Červená sukně vlající na šňůře je varovným signálem zakázané lásky, stejně jako oblečení, které zvolí nespokojená vdaná Irka pro první setkání s okupačním britským vojákem - krvavě rudou blůzu. ___ Snímek je dlouhý, ale diváka dokáže upoutat přenádhernou kamerou, která myslí za hrdiny. Někdy je toho opájení se vizuálnem až moc: při prvním splynutí prostříhaném s míjejícími se vlákny pavučiny, vzájemně se oťukávajícím chmýřím dvou pampelišek, nebo se k sobě vzlínajícím dvěma úponkům kapradiny. Ale, i když jsem při této sekvenci občas měla pocit, že režisér mohl ubrat, stejně ve mně přetrval hlavní pocit: dívám se na první milování Adama a Evy v ráji. ___ Kdyby byl film jenom obrazově krásný, už tím by se vymykal, ale on přidává i hluboce pojednaný citový život hlavních postav, který není vyřčený, zato je drásavě naznačený. ___ Upřímě a citlivě podaná první noc mladé nevěsty a rozpačitého manžela středního věku, kdy divák pochopí její zklamání, ale i něžnou, byť marnou snahu, jejího muže. Ona se musí cítit zklamána. Řekli si jen pár slov a dali si jen pár pohledů, ale pro mě jakoby si zcela čitelně říkali: "A tohle, že jako mělo být všechno? Čekala jsem, že na mě přinejmenším spadne nebe!" - "Tohle je, zlato, všechno, co ti dokážu dát. Už od začátku mi bylo jasné, že to bude málo, proto jsem si tě nechtěl vzít." ___ A pak najednou setkání s psychicky i fyzicky zraněným mužem, jehož kopie capká už léta po vesnici coby lokální idiot. Oba zranění, oba kulhající, oba s děsy, které je nikdy nepřestanou pronásledovat. Jen s rozdílem, že jeden si zachoval krásu i zdravý rozum, zatímco druhý tohle nikdy neměl. Což se mu stane obranou před koncem, ke kterému nevyhnutelně směřuje ten první. ____ Zvláštní, jak láska mezi vdanou Irkou a zmrzačeným anglickým vojákem se obejde beze slov, přestože evidentně není založená jen na fyzickém uspokojení. Oba si poskytují útěchu. ____ Ale i tak, přese všechno, manžel středního věku, byť ho ona zvolila z nerozumu a myslí si, že se totálně spletla, tak právě on je její výhrou. ()
Trvalo mi několik let, než jsem (kvůli problémům s titulky) Ryanovu dceru vůbec dokoukal. Není to taková extratřída jako Lawrence z Arábie nebo Doktor Živago, které řadím k nejlepším filmům všech dob, ale je vidět, že David Lean neztratil styl ani koncem své kariéry. Z pětice Leanových posledních velkofilmů se jedná o zdaleka nejkomornější dílo, a to i přes existenci monumentální scény bouře na pobřeží. Jeho schopnost přenést diváka do starého Irska tak, že díky úžasné práci s výpravou a kamerou skoro až cítí vůni těch lilií za domem, je něčím ojedinělým. Jarreova hudba se opět povedla a splňuje to, co očekávám od hudby ke starému dobrému filmu. Už jen to úvodní disonantní hrábnutí do harfy patří do zlatého fondu. (1 255.) ()
Galerie (55)
Zajímavosti (4)
- Ke konci filmu se vyskytuje střih, kdy se zapadající slunce změní v rozžehnutou zápalku. Tento střih zrcadlí scénu ze začátku filmu Lawrence z Arábie (1962), kde je na začátku použit střih s proměnou sfouknuté zápalky ve vycházející slunce. Oba filmy, které mají společného režiséra Davida Leana, se navíc odehrávají za 1. světové války. (L_O_U_S)
Reklama