Obsahy(1)
Život bohatého právníka ovládá jeho manželka, která je v kómatu. Lidé se neustále vyptávají na její zdravotní stav a zahrnují jej objetími a útěšnými pohledy. Když se však jeho žena nečekaně zotaví, s tím vším je rázem konec. Pro našeho bezejmenného, blíže nepopsaného hrdinu je to však nesnesitelné. Jeho identita je totiž živena sklíčeností a zármutkem – bez projevů lítosti se cítí prázdný. Navenek zůstává civilizovaný, ale jeho manipulativní snaha budit v ostatních soucit začne záhy hraničit s chorobností. Kdykoli ho někdo polituje, rozezní se dramatická hudba. Stal se totiž na smutku závislým. (Cinemax)
(více)Recenze (13)
Po shlédnutí jsem se ptal sám sebe. Kdo a proč točí tyto filmy? Mají snad varovat nad rozkladem osobnosti? To dost dobře nejde. Nebo jsou zrcadlem režisérovi vize světa? Možná. Nebo Makrisise ovlivnil někdo, kdo se choval podobně !? Proboha. Nikdy více. Není zbytečnější film! ()
Neskutečná deprese, až jsem si chvílemi myslel, že to snad ta hlavní postava na scéně nemůže s tou depkou myslet vážně. Utápí se v totálních sračkách a ještě to dává všem najevo, aby o něm náhodou někdo neřekl, že vlastně pro nemocnou manželku vůbec netruchlí. Do smutku ale spadne tak brutálním způsobem, že když se mu manželka vyléčí, tak on v depce “vesele“ pokračuje dál. Natočeno rozhodně zajímavé, ale dokazující, že řecká kinematografie je prostě nejdivnější evropskou kinematografií vůbec. ()
Když vám lidi přestanou vyjadřovat svou lítost, je potřeba se zamyslet. Souhlasím s kolegy, že řecká kinematografie je dlouhodobě divná, přesnější výraz neexistuje, však vzpomeňme na Chlapce pojídajícího ptačí zob. Bral bych ten byt u moře, asi někde na Glyfadě, ale v jednom ze záběrů byla vidět i ta šestiproudovka kolem, to už taková sláva není. Herecky sterilní, nebyl prostor. Líbil se pes, jehož příběh když zříte, budete si asi ťukat na čelo. Tedy od této chvíle si začnete ťukat na čelo. ()
Můj vztah k filmům z "řecké divné vlny" je jako na houpačce. "Humra" jsem zkousla, "Zabití posvátného jelena" jsem si užívala, ale co se týče tohoto snímku, opravdu jsem pocítila lítost. Lítost, že jsem svůj drahocenný čas nevěnovala jiné projekci. Originální nápad na vyprávění o muži, který si užívá litování od cizích lidí, mi bohužel ke spokojenosti nestačil. Chyběl mi nějaký černohumorný nadhled, ten se ale objevoval jen zřídka (například ve scéně, kdy se zázračně uzdravená žena obnaží před svým mužem, aby ho svedla - on ji ale raději požádá, aby si zašla na mamograf). Ve finále tak "Lítost" není zábavně divná, ale prostě jenom divná. ()
Topení psů je takovej leitmotiv letošního ročníku Varů. Jako když třeba posílal svoji ženu na mamograf, nebo dával francouzáka tomu dědkovi, tak jsem se zasmál, ale o (nebo na?) cirka 20 minut bych to zkrátil určitě. Takovej průměrnej festivalovej film s minimem dialogů, co si pořád hýčká tu svoji jedinou puoentu. #mffkv (40%) ()
Další řecký divnofilm, který vnímám jako podobenství, protože lidí, kteří si libují v sebelítosti, je mezi námi moc a moc a v tomhle směru neručím ani sám za sebe. Možná právě díky tomu jsem tu podivnost pochopil a jsem na ni ochoten přistoupit. Námět jako takový se mi opravdu velmi zamlouvá. Horší je to se zvolenou, afektovanou a nepřirozenou formou. Ta mi neseděla a je to film, u něhož jsem si říkal, jak rád bych ho viděl v jiném, civilnějším provedení. ()
Free Fall 2. ()
Lítost? Nuda je to. ()
Nutno říct, že ten základní nápad a pouze ten nápad nebyl dost, aby, bez dalších nápadů, unesl celý film. Herec v hlavní roli moc dobrý, ale jím a tím nápadem to končí. Hudba a nadpis každé kapitoly? To je vše? ()
SPOILER ALERT. Na drama je to příliš komické, na komedii málo vtipné. Film o totálním magorovi, kterému dělá dobře, když ho lidé litují. Takže si asi umíte představit, jakou čáru přes rozpočet mu udělá nenadálé probuzení manželky z kómatu... O té jsem stejně přesvědčená, že chtěla spáchat sebevraždu, protože život s takovým pacientem musí být nesnesitelný. Nápad asi nebyl úplně marný, ale z filmu na dálku stříká snaha o artový, intelektuální, prostě takový podivně nabubřelý, typicky festivalový počin. Nuda, šeď, nuda znásobená příšernými sedačkami v Lázních III. Druhý film na KVIFF 2018 a deprese se prohlubuje... ()
Hlavní hrdina mě celou dobu dost lezl na nervy a vlastně byl čím dál protivnější. Ale ono to bylo vlastně docela vtipné. Až na ten konec tedy. ()
Pěkně velká ulítlost rozmáchnutá všemi směry života. Hlavní hrdina je magoros megalos:-) neboli velký magor, který ke svému životu nutně potřebuje lítost, je na ní obsedantně závislý. Takže člověku pak stačí jen trochu fantazie, aby zjistil, jaký mazec se rozjede, když se jeho žena zázračně probere z kómatu. No, hrůza! Sousedka mu přestane nosit pomerančovou bábovku, syn může bez omezení hrát na piano veselého Mozarta a chlápek v čistírně mu zase účtuje plný tarif. To si náš psycho hrdina nenechá líbit dlouho. Závěr skvělý, takové malé řecké Osvícení:-) ()
Reklama