Režie:
Javier FesserKamera:
Chechu GrafHudba:
Rafael ArnauHrají:
Javier Gutiérrez, Athenea Mata, Juan Margallo, Itziar Castro, Luisa Gavasa, Daniel Freire, Luis Bermejo, Yiyo Alonso, Antonio de la Cruz, Mariano Llorente (více)Obsahy(1)
Marco je asistující trenér španělské národní basketbalové ligy. Když se však jednoho dne opije, jeho frustrace a špatná nálada zapříčiní dopravní nehodu. Marco skončí před soudem, přijde o práci i svou přítelkyni a jeho ego je nuceno čelit tomu nejtvrdšímu trestu ze všech - musí trénovat družstvo mentálně postižených hráčů, kteří se nikdy předtím nedotkli míče. Díky jejich nevinnosti, láskyplnému chování a dobrému smyslu pro humor však Marco pochopí, na čem v životě skutečně záleží. Jsou to opravdoví mistři života. (Cinemax)
(více)Videa (17)
Recenze (31)
Dvě třetiny Šampionů jsou feel good filmem, který není sice bůhvíjak originální, ale nehraje na city, nemoralizuje a nevzbuzuje v divákovi pocit viny, že je "normal mentalico". Scénář je prostý a nevyhýbá se klišé, protože by to v takových okolnostech působilo nepřirozeně. Ano, přesně tak. Život je optikou těchto lidí o dost jednodušší, protože na přetvářku, intrikaření a lži nemají kapacitu. A tím nemyslím jen tu mentální, ale spíš emocionální. Není třeba je litovat. Pouze respektovat a trochu pomoct. Film stojí na skvělých postavách, resp. hercích, účinkujících. Zvlášť trenér Marco byl skvěle napsaný i obsazený. Není arogantní zmetek a jeho vývoj nebyl tlačený na sílu s epickým vyvrcholením....proměnou v senzitivního samaritána. Přesto se mi závěr moc nelíbil. A popravdě celá poslední čtvrtina, včetně zdlouhavého zápasu. Ty feel good momenty jsou v této části vytláčeny patosem a navíc už jsme za hranicí stopáže, která je pro komedii, jednohubku optimální. Po třech čtvrtinách byl dal 4*. Takhle je to 3 a půl a to ještě jen proto, že se španělština tak dobře poslouchá a všichni byli sympaťáci. ()
Za normálních okolností by to ode mě dostalo 4 hvězdičky. Za nenormálních okolností to ode mě dostane všech 5. Okolnosti jsou totiž naprosto nenormální, každé z nich chybí několik desítek bodů do alespoň průměrného IQ. Vůbec nechápu, jak někoho mohlo napadnout, že s tímto materiálem může vzniknout film a už vůbec nerozumím tomu, že se to skutečně podařilo. Považuji to za absolutní zázrak a smekám před všemi zúčastněnými. Protože jedna věc je obsadit handicapované lidi do tak exponovaných rolí a druhá věc je zajistit, aby to trochu fungovalo. A ono to klaplo, ti postižení lidé to odehráli perfektně a zdraví lidé okolo se zasadili o to, že to tak minimálně vypadalo. Jsem z toho nadšený, je to úžasně lidský film. ()
Obvykle se vyhýbám filmům s podobnou tématikou, ale v tomto případě připouštím, že režisér udělal vážně skvělou práci. Příběh se zaměřuje na nápravu protivného a sebestředného člověka, který se nachomítne k tréningu mentálně postižených atletů. Celou dobu jsem se obával, že to bude trapné a nebo se tvůrci budou na sílu pokoušet, abychom s postiženými soucítili a bylo nám jich líto. Nestalo se tak a nakonec z toho byla velice sympatická komedie. Dílo jsem si proto skutečně užil, neboť nejenže bylo přirozeně vtipné, ale hlavně dokáže zacílit i na srdíčko, což oceňuji. ()
„Takže byste měl být k dispozici tomuto sdružení během příštích 90 dnů.“ - „90 dnů?! Ale to jsou 3 měsíce! - „Gratuluju, pane Montesi.“ - „K čemu?!“ - „Vidím, že počítat umíte.“ Marco se zachoval jako idiot, a právě dostal ten nejhorší možný trest…anebo ne? V podstatě všechna má očekávání, které jsem před zhlédnutím měl, se naplnila, v kladném i záporném slova smyslu. Stopáž je přestřelená, ukrojil bych cca půl hodinu, do které bych vtěsnal Marcovu osobní linku se ženou i matkou, neb mě výsostně otravovala a dopadla dle očekávání. Jistá dávka sentimentu a dojímání také bohužel nechybí. Přesto vzhledem k tématu se žádné citové vydírání nekoná. A hlavně, člověk dostane solidní porci zábavy a pozitivních emocí, hned několikrát jsem se upřímně zasmál, a vůbec se mi po většinu stopáže vyskytoval úsměv na tváři. Škoda výše zmíněných negativ, celkově hodnotím sice slabšími, ale přesto ještě 4*. „Obsaďte toho chlapa, prosím!“ - „Můžu ho vyblokovat.“ - „Tak běž a vyblokuj ho.“ - „Úplně, nebo trochu?“ - „Úplně!“ - „Hned se vrátím...“ ()
Ku koncu treba prižmúriť oči. Ide to do klišoidných vôd a vzťahy sú aj napriek kríze vyriešené okamžite. Čo trošku odsúva nabok snahu o ich budovanie a robí ju zbytočnou. Veľkou výhodou filmu sú ale postavy. Či už sa jedná o postihnutých hráčov alebo ich trenéra Marca. Prvá hodina je vďaka tomu nesmierne vtipná. Má skvelé načasovanie a výborné tempo. Potom ako vravím to trochu upadá, ale koniec sa nesie vo veľmi príjemnom duchu, kde fungujú emócie a príbeh sa logicky uzatvára. To tomu vybojovalo tú štvrtú hviezdu. Treba voči tomu trošku tolerancie. USA robí takéto filmy ako na bežiacom páse a je úplne logické, že z toho bude nejaký divák presýtený. Ale ja si osobne myslím, že naivita takýchto filmov, hlavne keď ide od srdca, čo tu jasne cítiť, je dakedy omnoho príjemnejšia, než snaha o originalitu. Veľmi dobrý feel good movie. ()
Galerie (27)
Zajímavosti (2)
- Tento film je inspirován týmem mentálně postižených sportovců Aderes z Burjassot (Valencie, Španělsko), který v letech 1999 až 2014 vyhrál dvanáct španělských šampionátů. (p.a.douch)
- Podstatnou část členů basketbalového týmu ztělesnili skutečně handicapovaní jedinci, v drtivé většině se zároveň jednalo o neherce. (Robbi)
Reklama