Režie:
Václav MatějkaScénář:
Drahoslav MakovičkaKamera:
František UldrichHudba:
Petr HapkaHrají:
Jiřina Šejbalová, Alena Vránová, Marie Rosůlková, Dana Medřická, Josef Větrovec, Jaroslav Satoranský, Karel Vochoč, Zdena Hadrbolcová, Věra Galatíková (více)Obsahy(1)
Jiřina Šejbalová ztvárnila ctihodnou dámu, která po mnoha desetiletích strávených v Německu přijede do Prahy, aby se tam setkala se svými příbuznými i známými. Dovídá se nelichotivé informace o chování svého muže za německé okupace, postihnou ji zdravotní potíže, ale ani dcera nemá zájem matce pomáhat... Ve filmu měla zazářit právě Šejbalová, avšak vinou schematického, neživotného příběhu i dramaticky ploché realizace zůstává její výkon matný. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (16)
Depresivní a značně oploštělé kino. Kdyby ta dáma, jak se hezky česky řekne, seděla na pr...., tak by nemusela čelit více či méně oprávněným výpadům proti své, asi né úplně nevinné, osobě. Ale kdyby zase všechny ty dámy (a všichni ti pánové) seděly na svých zadcích, ubylo by jedno téma pro literaturu i film... A co ten otevřený konec? Jak si s tím vším paní Maruška poradila? Já bych plesala radostí, že mi proradná dcera zanechala obrovskou vilu, hodila bych se do gala, pozvala mužskou omladinu a zpívala si: "Nemám ráda černé pátky, nemám ráda splín, život máme stejně krátký, mele nás jak mlýn, nemám ráda smutné pátky, pověry jsou kroky zpátky, jsem raděj´ veselá, mně to nic nedělá, hej, HEJ! ()
...nebo-li sólo pro Jiřinu Šejbalovou. Sekundovali naši přední herci v čele s Danou Medřickou, Josefem Větrovcem, Věrou Galatíkovou nebo Marií Rosůlkovou. Právě tito herci se příliš nehodili do velkolepých dekorací moderních bytů a barů, které by v té době u nás asi těžko pohledal. To, že byl tento film nasnímán na velmi kvalitní širokoúhlý barevný materiál, svědčí o vysoko mířících ambicích režiséra a produkčního. Díky širokoúhlému materiálu, moderním dekoracím a zahraničním exteriérům působil film zdánlivě jako snímek moderní západní produkce. V titulkách byl dokonce uveden vedoucí výroby jako "produkce", což také nebylo pro české filmy té doby obvyklé. Že by příprava pro export? Nicméně slibný námět nebyl proměněn v pětihvězdičkový film. Všichni vynikající herci v čele s Jiřinou Šejbalovou neměli co hrát a odříkávali nevěrodné dialogy. Film je celkově velmi povrchní a schématický. Velká škoda vyplýtvaného námětu podle románu Valji Stýblové. ()
"A co mě vlastně vyčítáte?... Co já s tím mám společnýho?... Já jsem přeci nikdy nikomu neublížila…" Kdyby film s podobným námětem nevznikl v době, v jaké vznikl, tj. za hluboké normalizace, a kdyby neměl tak schématický scénář (viz zejména zcela nevysvětlitelný a dosti nepochopitelný přístup dcery k vlastní matce v závěru) mohl z toho vzniknout zajímavý film. Téma vypořádání se z vlastní minulostí za 2. světové války je zde vcelku obstojně nakousnuto, ale to "jablko" chutná tak nějak divně. Ačkoliv se zdá, že postava Jiřiny Šejbalové za to nemůže, že si vzala Němce, celý příběh se v závěru stočí někam úplně jinam, tj. k tématu vztahu matky a dcery. Přišlo mi, že autor scénáře jako by chtěl naznačit, že paní Hánova si svůj trpký osud v závěru, přeci jen něčím zasloužila...Ale to už se divák může spíše jen domýšlet, protože nešťastné paní Hánové je souzeno se svými českými příbuznými o dávné minulosti "nadosmrti mlčet." Nu což naplat, divák se musí spokojit s tím, co film i tak nabízí, tedy s poměrně působivým "sólem" pro Jiřinu Šejbalovou... Ale mohlo toho být mnohem více. ()
Myšlenku jsem pochopil, ale bylo to takové těžkopádné a ne moc dobře stravitelné. Nepomohla tomu ani nasazená celá plejáda tehdy oblíbených herců. Snad to měla být jakási pocta paní Šejbalové, nevím. Co mne zaujalo byl fakt, že se film musel evidentně natáčet i v NSR a to už u nás Husák začal normalizovat vše, co bylo nenormalizované. Také mi neuniklo, že taxikář Satoranský nechal stařenku pomalu vylézt z Volhy samotnou zatímco jí na Ruzyni vyndaval u odletové haly zavazadla z kufru. Oproti tomu německý taxikář už v NSR paní Šejbalové nejprve otevřel galantně dveře a pak šel pro zavazadla... Tenhle film stačí vidět jen jednou. * * * ()
I dnes velice aktuální problém, jak se vyrovnat se svou minulostí nebo s minulostí svých předků. Vdova Hahnová se vrací do Čech, kde doufá najít své kořeny, ale zjišťuje, že všechno je jinak. S překvapením zjišťuje, že bývalá rodina o ni nestojí, ujímají se jí známí jejich dcery. Postupně se dozvídá, že jeden z jejích příbuzných byl na konci války zabit při partyzánské akci, zároveň je pro ni kruté zjištění, že její dcera, s níž žije v NSR, zřejmě udala hodného souseda gestapu. I po třiceti letech ji nevědomky provází temný stín minulosti a když zjistí, že je v Čechách odsuzována, vrací se do Ansbachu, kde přichází do prázdného bytu, neboť její dcera s manželem odjeli pracovat na filiálku do Brazílie... Profesionálně nejlepší scénou je ta postelová, kde Josef Větrovec hraje nádherně opilého, na rozdíl od mnohých se domnívám, že Šejbalová hrála skvěle, stejně tak i Dana Medřická, ostatní zůpstali ve svém průměru. ()
Galerie (1)
Zajímavosti (1)
- Hlavní představitelka Jiřina Šejbalová získala za svůj herecký výkon Cenu festivalu českých a slovenských filmů v Hradci Králové v roce 1978 (M.B)
Reklama