Režie:
Paolo SorrentinoKamera:
Luca BigazziHudba:
Lele MarchitelliHrají:
Toni Servillo, Elena Sofia Ricci, Riccardo Scamarcio, Kasia Smutniak, Ricky Memphis, Roberto De Francesco, Fabrizio Bentivoglio, Euridice Axen (více)Obsahy(1)
Jaká je největší lidská touha? Láska? Peníze? Sex? Neomezená moc? A je možné toho všeho dosáhnout a cestou neztratit vlastní tvář? Nejúspěšnější italský režisér současnosti Paolo Sorrentino (Velká nádhera, Mládí) se vrací do českých kin s velkolepým provokativním komediálním dramatem. Sorrentinův dvorní herec Toni Servillo tentokrát v hlavní roli ztvárňuje Silvia Berlusconiho – notoricky známého miliardáře, skandalistu, mediálního magnáta a dlouholetého předsedu italské vlády, jenž se proslavil zejména svým excentrickým způsobem života a zhýralými večírky, které svět zná pod označením „bunga bunga". Film dává nahlédnout do soukromí této kontroverzní ústřední postavy a nabízí pohled na mrazivé a mnohdy groteskní situace, ať už se týkají podplácení soudců, nákupu nejlepších fotbalistů nebo svádění mladičkých modelek. Zabývá se také tím, jací lidé Berlusconiho a jemu podobné obklopují a jak funguje cynický mechanismus moci, založený na absolutní ztrátě hodnot, ponižování, egoismu a prospěchářství. (Aerofilms)
(více)Recenze (83)
Silvio Berlusconi si bezpochyby zasloužil, aby ho veřejnost viděla takto. S nekonečnou chutí na sex a touhou po moci. Ta se skrývá za vším a úplatky někdejší premiér rozhodně nešetřil. Je v tom poznat typický Sorrentino, jehož jsem já objevil seriály Mladý papež a Nový papež. I zde máme řadu zdánlivě nic neříkajících leckdy abstraktně působících obrazů a scén, které mají jistý symbolický význam. Je zde hodně moderní hudby a hodně leckdy až poeticky vyznívajících scén, kdyby ovšem nešlo o téma korupce a zneužívání moci. Silvio je vykreslen nejen jako milovník, ale i jako tvrdý politik, který se nebojí zkoušet korumpovat prakticky kohokoli a to naprosto bez vytáčení a nějakých vytáček. Jde rovnou k věci a nemá strach. Že je v jeho filmech hodně sexu, nahoty a vulgarit je vlastně běžné. Tentokrát to ale lze jaksi pochopit, protože k bývalému majiteli AC Milán to tak nějak vše patří. Italského expremiéra uvidíme sice v prvním filmu až po delší době, ale to je teprve příprava na film číslo dvě. Nutno dodat, že při takové stopáži (či dvou filmech, jak chcete) bychom přeci jen mohli z Berlusconiho vidět víc než večírky. Jen slovně je zmíněna evropská část jeho působení či samotná italská politika nebo mínění veřejnosti. Tím ale dochází k tomu, že se nic moc nedozvíme o tehdejší Itálii a není tak úplně jasné, proč vlastně veřejnost volila opakovaně právě nadutého Italského podnikatele, který se opakovaně snaží vypadat mladší. Také on sám zmiňuje několikrát minulost, ale my nevíme, jak se ke svému bohatství dostal (víme jen, že stavěl domy) a tudíž je složitější mu rozumět či jej chápat. ()
Pastva pro oči. Skrze obraz jsem se dostal do extáze. "Najela mi!" Parádní výběr hudby, skvělá kamera, specifická nstrospekce do nitra italské politiky posledních dvou tří dekád. Forma jednoznačně převažuje nad obsahem. Řemeslně dobře zpracovaný příběh plný sexu, drogách, lásce a nenávisti, realitě a snu, lži a pravdě, manipulaci. Obsah je koncentrovaný do relativně dialogy nasycených scén na konci filmu, ten tak působí neúměrně dlouho a myslím, že mnoha divakům délka filmu určí zážitek z filmu. Jedno však Silviovi upřít nelze. Života si užíval dosyta. Dolce Vita. Ohýbal jej podle svých snů, představ, zdánlivě vytvářel nové zítřky pro miliony, vydělával na hranicích možného, šel až tam, kde se ostatní báli prozrazení. V konkurenci nenasytného a určujícího trhu šel až za hranici myslitelného. Přetavil vlastní ekonomické aktivity v politikum, prorostl do společnosti a stal se její neoddělitelnou součástí. A to jej nakonec stálo všechno. ()
Všechno ve mně trne pláče, máme tu dalšího vizualáče! No jasně, bylo zřejmé, že budou barvy, zadečky, kamera, hudba, prostě Sorrentino, jak to přeokázale až k ironičnosti umí jen on, jenže! – je to dlouhé, prostě nudí to a dvě a půl hodiny jsou moc a neodpustitelné zároveň, neměl jsem na to jít, tohle se neodpouští, artistně pogovat s divákem hned u pódia, to je jednoduše od autora příliš sobecké, no je to tak, je. Myšlenka jinak fajn a naštěstí to je „podobenství“ nepříliš alegorické a více epicko-doslovné, má to své momenty, většinou ty černo-humorné, jenže, nemůžu si pomoct, podobně jako nádhera Velká mě to míjí, Mládí to není, ne a ne a ne, a na papeže kašlu, to pro mě taky nebude... better drink on Friday night than this one. [40%; 2019-01-04 Kino Atlas] ()
Tleskám. Erotický film o politice. Klipy s krásnými odhalenými ženami a kritika Berlusconiho (symbol vyprázdněnosti doby). Těším se, že, až někdo natočí u nás něco takového u nás o panu AB. ()
Dekadentná, zhýralá až komická životná jazda Silvia Berlusconiho očami kritického významného talianskeho režiséra Paola Sorrentina. 150 minútová trpká komédia je v 1. tretine bez Silvia. Prvú časť by som nazvala sex, drogy a taliansky rock&roll. Jeden nadržaný luxusný pasák, ktorý sa pokúša dostať do priazne "predsedu" a tak zbohatnúť a desiatky beztvarých dievčat s perfektnými telami, z ktorých sú zapamätateľné iba 3 - gymnastka, hlavná šľapka a mladá rebelka. Ostatné sú luxusné spoločníčky ako cez kopirák. Potom keď príde na scénu Silvio Berlusconi (brilantný Toni Servillo) ho vidíme najprv ako starého seladona, neverného manžela a bývalého obchodníka, ktorý stále ešte hýbe postavičkami na šachovnici moci. Keď ho opustí manželka kvôli ceste do Angkor Wat, tak sa zo starého chlípnika stáva stredobod záujmu hviezdičiek. Silvio je už ale bohužiaľ odpudzujúci zašlý starec so "starým" dychom a svojprávnosťou s otáznikom. Ale keď sa predseda dostane machináciami znova do vlády, vidíme v ňom opäť politika pri moci, ktorý je ale stále jednou nohou v kriminále. Dekadencia morálky vrcholí zemetrasením, z ktorého zostane iba ukrižovaný Ježiš. Smrť morálky modernej doby a zrkadlo nastavenej politickej reality, ktoré mi pripomenuli dekadentný Rím v inom kultovom filme Caligula. ()
Už to není Velká nádhera, ani Mládí a přesto nelze jinak, než hlavní postavu milovat. ()
První půlka je splněný vlhký sen všech prostopášníků. V druhé dojde na zásadní otázky života a smrti, konce kariéry, směšnosti moci a starců. Pokud vaše partnerka přežije první kundí les, tak v druhé bude spokojená. Držím se té naděje, že první půlka nikdy neskončí. Silvio, ach Silvio!!! ()
Normálně jsem odešla z kina. Po dvou hodinách, takže ne že bych tomu nedávala šanci. Tedy ani nevim, jestli mam právo hodnotit, ale myslim, že jo. ()
Vizuálně magické, úchvatné a opulentní, jak u Sorrentina bývá zvykem. Těch striptízově diskotékových scén je tam zbytečně moc - občas to připomíná sérii videoklipů. Samotný Berlusconi je vylíčen velmi plasticky a přesně. Ve výborně vystavěných dialozích se přesně ukazuje jeho osobnost a psychologické motivace jeho činů i osob kolem něj (manželka, kolegové, političtí patolízalové). ()
Jestli chtěl Sorrentino první hodinu ukázat prázdnotu pod pozlátkem koksu, sexu a polonahých holek, tak se mu to povedlo. Ale i tak to bylo už moc přestylizovaný. Po hodině přijde Silvio. Vyprahlej stárnoucí navenek žoviální děvkař s otrávenou manželkou. I u nich se objeví sem tam něco lidskýho, stejně tak v postavách stárnoucí luxusní šlapy, která ví, že jí ujíždí vlak, a zkaženýho (ale svým způsobem naivního) lokálního pasáka, co se chce dostat do první ligy. Dvě a půl hodiny bylo však přespříliš. Snad kdyby to bylo o hodinu kratší.... ()
Lepší inspirace než všechny letošní konference marketingu. "Altruismus je nejlepší forma sobectví." Sociopati ještě nikdy nebyli tak estetičtí. S angličtinou by dialogy působily kýčovitě, italsky jsou ale patetické i velkorysé; je v nich zrno pravdy. Ovce mi pořád chybí, první půl hodina byla rozpačitá, prostředek fascinující (hudba, barvy, vztahy), posledních 40 minut divák začne toužit po životě stejně jako hlavní postava - toužit ať už to skončí a vyběhne ven. ()
Tři čtvrtiny filmu sledujete sex, drogy, prsa a zadky, nic proti ničemu. Zbytek je poměrně sofistikovaný. Film by ale mohl být alepsoň o polovinu kratší a i tak byste si užili přehršel sexy žhavých scén. ()
Nejsmutnější "komedie", jakou jsem kdy viděla. Dekadence, prázdnota, zkáza - bravo Paolo! Relativně nízké hodnocení dávám, protože už se to nedalo vydržet ... ()
Jestli hodlá Sorrentino svou další režisérskou kariéru obohacovat dalšími takovýmito uměleckými veledíly, měl by zvážit odchod do předčasného důchodu. Jistě, je tam několik parádních narážek a paralel (více i méně explicitních), které ocení občané napříč světadíly, ale musí zároveň přetrpět tunu vyprázdněných a zbytečných scén a další tunu vyprázdněných a zbytečných postav (nemám na mysli "kozy" a ovce, ty byly fajn) a mouder typu "jsem starý a bojím se smrti, "politika zvrácených politiků je zvrácená". Audiovizuál byl skvělý, ano, ale zde je příkladně vidět, jak to na dobrý film zoufale nestačí. Jistě, bez dávky oné vyprázdněnosti by tento obraz namalovat nešlo... Ale sledovat prázdnou nudu 150!!! minut, to je tedy fakt hodně špatný obraz a já si zapomněla před galerií šňupnout. V kině vedle mne jeden divák asi po půl hodině začal tlumeně, přesto slyšitelně chrápat (měl dost času na sladký spánek až do konce). Bylo též přítomno i několik krajanů režiséra... ti sice neusnuli, ale vyloženě nadšením tedy nejásali. Prvních 40 minut, jestli jsem psala o nudě, tak to byla extrémní a nepopsatelně táhlá velenuda, kdy jsem přemýšlela, že popadnu partnera (též začal klimbat), vzbudím spícího souseda, aby nás pustil a protlačíme se, hlava nehlava, nohy nenohy, ze sálu pryč. Pak se konečně objevil. "Silvio Servillo" (v pěkným ohozu). Hurá, tak teď už TO začne... ano, začala přehlídka dalších 110 minut nudy s několika okamžiky vtipu a nápadu. Vždyť ten film mohl mít všechno. Ale nemá, prostě nemá. Divák čeká a doufá... a skoro ničeho se nedočká. A za (konečně!) závěrečnou scénu bych Sorrentina nejradši nakopala do koulí (za to předtím bych mu dala jenom pěstí). Proč film vidět: Od filmu nečekáte nic víc než veledlouhé audiovizuální porno s několika politickými anekdotami a desítkami (polo)obnažených modelek. ()
Opět Sorentinova forma: dlouhé záběry, luxusní prostředí, večírky plné spoře oděných holek a tu a tam použita dobře padnoucí hudba. A hlavní hrdina starší pán, který to vše vlastní. Jenže příběh tentokrát bohužel chybí trochu víc než ve Velké nádheře nebo v Mládí. ()
První půlka odpad. Bez smyslu, bez Silvia... Pouze samá koza nebo-li mléčná žláza. Druhá polovina to trochu vylepšila. Celkem dvě hvězdy. ()
2:30 je fakt hodně a scény kdy "presidente" zpívá jsou témeř k nevydržení, ale přesto mě to baví od začátku do konce. Tragédie obchodu, politiky a přetvářky je vykreslená dokonale spějící k nejsmutnějšímu detailu. ()
Reklama