Režie:
Jan MatějovskýScénář:
Jaroslav DietlKamera:
Ivan ŠlapetaHudba:
Jan KlusákHrají:
Vlastimil Brodský, Eduard Cupák, Josef Hlinomaz, Vladimír Menšík, Nina Divíšková, Emma Černá, Lubomír Kostelka, Martin Růžek, Martin Štěpánek, Marie Motlová (více)Obsahy(1)
V moderní nemocnici se provádějí náročné srdeční operace. Každodenní provoz osobitě komentuje zřízenec Cajthaml... Stylizované ,,snové" scény jsou kombinovány s dokumentárními záběry skutečných operací, které byly natočeny ve Fakultní nemocnici v Hradci Králové. Ojedinělý kinematografický pokus divadelního a TV režiséra si po letech připomene jen nemnoho diváků. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (34)
"Zase o jedno sdrátovaný srdce víc. A svatýmu Péťovi jsme udělali bordel v příchodech." 😃 V případě tohoto filmu jde za mě o fakt velký objev. Do dneška jsem totiž vůbec netušil, že takový nápaditý film existuje. On to přitom ani úplně není jeden jednolitý film, ale spíše dva (možná i tři) filmy v jednom. U toho prvního, který lze chápat jako jakousi poctu lékařskému umění, se (při vědomí že jde o film, na němž se scénáristicky podílel Jaroslav Dietl), možná neubráníte jisté reminiscenci na seriál Nemocnice na kraji města (viz precizně pojaté scény z operačního sálu). Tento dojem ve Vás ještě posílí spolehlivý/vtipný glosátor všeho dění Josef Hlinomaz v roli nemocničního zřízence. Neříkám, že je Hlinomaz vysloveně nějak moc podobný Miloši Kopeckému v legendární roli doktora Štrosmajera, ale ten jeho místy až šibeniční humor, ten je fakt výborný. Ale abych přešel k tomu "druhému" filmu. Ten má podobu několika "fantaskních" scén odehrávajících se ve světě fantazie našeho nemocničního zřízence. Ty fantazie se týkají skoro všech členů nemocničního personálu a Josef Hlinomaz se v nich převtěluje do celé řady postav (včetně postavy pána boha). Ze všech těch fantazií mě asi nejvíce zaujala ta s notnou dávkou černého humoru (o autohavárii Vlastimila Brodského a jeho následném pohřbu-Hlinomaz se tu baví jako by se nechumelilo s nebožtíkem a Brodský při tom mj. vysloví přání, aby zatáčka, v níž se zabil, nesla do budoucna jméno o něm). Celkově mě tyhle fantazie přišly velmi osvěžující a velmi jsem si je užíval. Stejně tak osvěžující byla ve scénách, kdy Brodský řídil auto (ve fantazii i v reálu), hudba Jana Klusáka. Někomu to možná při té scéně s havárií může přijít až poněkud nemístné, mě (s ohledem na to, že šlo jen o fantazii) se to naopak moc líbilo. Jako se mi líbil vlastně celý tento film. Na plný počet hvězdiček to rozhodně nebylo (zvláště kvůli pár hluchým scénám tzv. ze života nemocničního personálu-třetí dějová linka), ale jinak velmi příjemný zážitek ()
Jediný počin Jana Matějovského točený do kin jsem už kdysi viděl a pamatoval si, že mi Pět mužů a jedno srdce tenkrát vůbec nesedlo, asi nejvíc tím nevšedním zkombinováním jednou groteskně komediálních scén, jindy zase až nepříjemně autenticky detailních záběrů na operace vnitřních orgánů během stejného děje na nemocničním sálu. Po letech jsem měl už o cosi lepší dojmy, dokážu ocenit režisérovu originalitu v některých nápadech a neotřelých postupech, i když... Drama s rodinnou linií kolem postavy primáře v podání výborného Martina Růžka mi připadalo i přes menší zkratkovist natolik pohltivé, že se vůbec nebilo s jindy humornými scénami, třeba kolem primářova syna a jeho komplice od luxusních aut, v doprovodu hravých hudebních předělů, nebo i vtipných a stylizovaných snových výjevů (černohumorně ironický dialog s nebožtíkem Brodským mě dostal asi nejvíc!). Hodně se mi líbily i pravidelné průpovídky s Josefem Hlinomazem coby jedním z doktorů, který zároveň do kamery glosuje o běžném dni v nemocnici a jejich zaměstnancích. Když se ale pak do filmu ještě přidaly zmíněné dlouhé scény z operací, navzdory technickému zvládnutí jejich zajímavého obsahu s nahlédnutím do náročné a důležité profese v mých očích právě ony svou délkou brzdily jindy slušný spád a tempo filmu. Právě u nich jsem nabyl pocit, že těch střídajících se stylů (včetně takto extrémního protikladu) je tu nahromazeno přeci jen příliš, aby vše fungovalo stejnou měrou. [65%] ()
Je na tom ostře znát normalizační kvalitativní propad. Herci jsou tam “všichni”, krásná Černá, výtečná minutovka Třebické, Regině táta, Šulcová ještě nepodobná sobě v S tebou mě baví… - a samo “všichni” chlapi. Šlapetova kamera výtečná, leč Dietl to bohužel vše přebije. Halucinační scény v parku začínají jak z Ovoce stromů rajských jíme, leč když jedou podruhé a potřetí, je jasné, že je konec: je děsivé to tvůrčí nenasazení - takhle odsýpá forma díla, pro které tvůrce nedýchal. Klusákova hudba to bohužel způlky do té fachy utvrzuje - snad je to hudební dramaturgií, obávám se ale, že kšeftem - dobré asi je, že mu v té době vůbec dali práci. O režii se toho moc říct nedá. Divný film. ()
Námět; Jiří Dietl. Říkám to pořád že málo známé (nekomerční) a zapomenuté filmy jsou jedni z nejlepších, tento ojedinělý filmový pokus, později už jen TV režiséra Matějovského, by měly vysílat přeci jenom častěji. Filmy z nemocničního prostředí mám rád, sice se mi chvíli zvedal pěkně kufr při všech těch skutečných operací, zároveň trochu dlouhých, ale jinak dobrý, stylizované snové scény mi zde docela vadili ale naopak všecky ty osobité komentáře nemocničního zřízence Cajthamla ty byly opravdu výstižné a film nádherně oživovaly. Skvělé herecké obsazení (Hlinomaz, Menšík, Cupák, Růžek, Motlová aj) byla jedna z dalších silnějších stránek. Barrandov mi zas jednou udělal radost, filmu by jsme se na jiných TV stanicích sotva kdy dočkaly. ()
Jednotlivé příběhy pracovníků chirurgického oddělení jsou staženy do celistvého snímku. Navštívíme jeden běžný den s náročnými a složitými operacemi a starosti a život personálu. Přiznávám, že do dnešního den jsem film neznal a TV Barrandov mi zase rozšířil obzor. Vcelku zajímavý film s vynikajícím obsazením a výborným vypravěčem panem Hlinomazem. ()
Galerie (2)
Zajímavosti (1)
- Prakticky veškeré exteriéry a podstatná část interiérů nemocnice byla natáčena na zajímavém pozdněbarokním zámku v Měšicích u Prahy, původně rezidenčním zámku Nosticů. (Šandík)
Reklama