Režie:
Martin HorskýScénář:
Martin HorskýKamera:
Jan DrnekHrají:
Zlata Adamovská, Tereza Kostková, Veronika Khek Kubařová, Jenovéfa Boková, Ondřej Vetchý, Vladimír Polívka, Martin Hofmann, Samuel Gyertyák (více)Obsahy(1)
Věra (Zlata Adamovská) prožila s Jindřichem báječný život a je pevně rozhodnutá splnit jeho poslední přání – zaběhnout maraton! Emancipovaná a rázná matka tří dcer v tom nevidí žádný problém. Prostě si trasu rozdělí na čtyři díly a zdolají těch více než 42 kilometrů jako rodinná štafeta. Žádná z nich sice dosud neuběhla ani metr, ale do startu přece zbývají tři měsíce a trenér Vojta (Vladimír Polívka) připravil skvělý kondiční plán. Stačí jen začít. Dcery se ovšem do běhání nehrnou. Mají úplně jiné starosti. Nejstarší Marcela (Tereza Kostková) čelí dennodenně průšvihům svých tří synů a jejich otec Karel (Ondřej Vetchý) ji už dvacet let neumí, nebo nechce, požádat o ruku. Prostřední Bára (Veronika Khek Kubařová) touží po dítěti, jenže pro něj zatím nenašla toho pravého tatínka. Její biologické hodiny bijí na poplach. A nejmladší Kačka (Jenovéfa Boková) sice chlapa má, ale ten chlap má jeden zásadní háček – manželku. Zamilovaná Kačka přesto lpí na vztahu bez budoucnosti. Je zřejmé, že dcery mají momentálně úplně jiné priority než běžecký trénink. Svérázná maminka Věra proto musí napnout všechny síly, aby rodinnou štafetu přivedla přes řadu překážek a komediálních komplikací na start Jindřichova vysněného maratonu. S běháním je to úplně stejné jako v životě. Důležité je vydržet a nevzdávat se, když cíl je na dosah… (Cinemart)
(více)Videa (1)
Recenze (778)
Nejdříve jsem si říkal, že je to přesně ten film, který je sice divácky vděčný, ale jako celek nedává větší smysl. Zpětně ale musím uznat, že to solidně šlape, humor je skvělý a celkově je to na poměry českých filmů docela vkusné. Nedostatky tak asi nemá cenu nijak více řešit, protože konzistenci vyprávění nijak zásadně neovlivňují. Navíc tohle beru vyloženě jako film "pro lidi". Žádné velké filmařské umění nečekejte, ale dostanete poctivou komedii, u které se zasmějete. Po roce a půl tak zvyšuji na čtyři hvězdy. ()
Já jsem se po shlédnutí filmu Ženy v běhu stal okamžitě po příchodu domů mužem v běhu. Nasadil jsem neposlušné tenisky, kraťasy, mikinu a vyrazil s větrem o závod za lepším zítřkem. Po běhu jsem si uvědomil, že mi je tak dobře, jako když jsem sledoval tento, Američan by řekl, "feel good" film, na který se hrozně hezky kouká. A nejenom na něj, ale i na děvčata nebo krásné záběry na Prahu. Super! Je vidět, že Martin Horský je člověk na svém místě a za ta léta si vytvořil rukopis hrozně příjemných komedií, které film za filmem povyšuje kvalitou na další úroveň. ()
„NEŽ TÁTU ULOŽÍME, MĚLI BYSME MU SPLNIT POSLEDNÍ PŘÁNÍ – UBĚHNOUT MARATÓN…“ /// Ženy a život. Samý klišoidní situace (včetně svéráznýho rodiče a roztomilýho (?) nešiky Vetchýho), který mají vehnat slzu do oka. A jelikož se to veze na romantický a optimistický vlně a každá z žen své štěstí najde, bude to mít hodně fanynek. /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Zadara bych se žádnou holkou nebyl. 2.) Chystám se umřít a nevím, jaký vyslovit poslední přání. 3.) Stará začala běhat. /// PŘÍBĚH **** HUMOR * AKCE ne NAPĚTÍ ne ()
Ženy v běhu aneb Film smrdící hormony. Film nalajnovaný jako rovná trať na sto metrů, teda 42 kilometrů. Povrchní, laciný, prvoplánově veselý, místy úchylný a nechutný, občas příjemně odpočinkový. Tenhle typ filmů je mi něčím nesympatický. Vadí mi na nich skoro vše. Ale co to je? Jeden punťas za Martina Hofmanna. Jinak je celý film bez dechu. ()
Je to vážne iba taká červená knižnica od uplakanej, srdcervúcovzlykajúcej a romanticky mihalnicami pomrkávajúcej hybridnej Daniely Pilcherovej, no kupodivu som si film celkom užil. Ždímačka, ale fungovala... oddychovka ako vyšitá. Nič nenáročné, stačí iba vypnúť a nechať sa unášať na obláčiku touto rozprávkou pre dospelých a pubertálne deti. Pozeralo sa na to dobre. Slabší nadpriemer. 70/100 ()
Galerie (24)
Zajímavosti (23)
- Veronika Khek Kubařová si postěžovala na natáčení scény, kdy utíká přes Prahu zachraňovat Hofmana. V té době ještě neměla moc natrénováno a tady musela zde běžet opravdu naplno. Scéna se točila snad desetkrát a ještě po týdnu měla takové problémy s chůzí, že z autobusu musela vystupovat pozpátku. (Tonula)
- Divadlo, kam šel Vojta (Vladimír Polívka) koupit lístky na představení „Romeo a Julie“, je ve skutečnosti Švandovo divadlo v Praze. (Krocka)
Reklama