Režie:
Wes AndersonScénář:
Wes AndersonKamera:
Robert D. YeomanHudba:
Alexandre DesplatHrají:
Benicio Del Toro, Adrien Brody, Tilda Swinton, Léa Seydoux, Frances McDormand, Timothée Chalamet, Jeffrey Wright, Bill Murray, Lyna Khoudri, Owen Wilson (více)VOD (4)
Obsahy(3)
Milostný dopis novinářům odehrávající se v detašované redakci amerických novin ve fiktivním francouzském městě 20. století, který oživuje sérii reportáží publikovaných v časopise „Francouzská depeše“. (Falcon)
Recenze (221)
Akože dobre. Anderson je svojský pokémon a jeho filmu si nedáte len tak s chlebíkom. Ale aby to boli len storky, síce dobre obsadené, ale nikomu nič nehovoriace, ustrelené, nevtipné a tak celkovo, no to teda nie. Tešil som sa na druhý hotel, dostal som píčovinu. Len za Leline cecky (pokial to bolo jej telo ) 1 z 5 ()
Spočiatku ma to bavilo veľmi.....časom ale môj záujem čoraz viac upadal. ()
Wes Anderson mě opět nezklamal. Film, který oplývá vším, co mám na jeho nezaměnitelném stylu tolik ráda, černý humor, úžasnou mizanscénu a neotřele inteligentní způsob vyprávění. Každou jednotlivou povídku spojuje pocta k staré francouzské kinematografii a láska k filmařskému řemeslu obecně. Nejlepší ze všech třech povídek je bezpochyby první o umělci - vězni, kde si hlavní roli zahrál Benicio Del Toro, které bych dala plný počet hvězdiček. Snímek určitě není záležitostí na jedno zhlédnutí, Anderson pálí do diváka kanonádu slovních hříček, které provází propracované kulisy, při sledování mě tato kombinace fascinovala, ale zároveň bylo těžké vše na jeden zátah vstřebat. Pokud si někdy dám opáčko, tak je pravděpodobné, že s hodnocením půjdu výš. ()
Jednotlivé části: Masterpiece ****, Manifesto ***, Dining Room ***** (+ Travel-Guide *****). ()
Nekonečná přehršel zbytečných voiceoverů, monologů a dialogů. Nekonečná přehršel zbytečných záběrů, zbytečných scén a zbytečně malicherných maličkostí a detailů. Vše, co bylo na Grandhotelu Budapešť roztomilé a zábavné, je ve Francouzské depeši přehnané, otravné a samoúčelné. Nemá to téměř žádný děj, pouze vyprávění pro vyprávění, střelenost pro střelenost, odbočky z děje pro odbočky z děje a film pro film. Nikoli však pro diváka. 1,5* ()
Francúzska depeša – film "skoro" o Francúzsku a Francúzoch, pocta a paródia zároveň :D. Andersonove filmy sú na prvý pohľad všetky veľmi podobne, ale vlastne každý tak iný. Áno, opäť tu máme kopu pitoreskných postavičiek chovajúcich sa absurdne v absurdných situáciách. Tentokrát je to však zabalené do kvázi poviedkového hávu, kedy už takmer otvorene vzdal snahu o ucelený príbeh a mohol sa odtrhnúť z reťaze pri vizuálnych nápadoch, kostýmoch, hudbe, dialógoch (tentokrát okorenených o francúzštinu. Dôraz sa kladie na aktuálny obraz, na aktuálnu scénu, kratučký pribeh, nie na celok. Množstvo postav je veľké, rovnako ako aj množstvo hereckých mien, veľkých mien, (ani ich tu nebudem vypisovať) ktoré ich hrajú. Niekedy len na vyslovene pár záberov, niekedy je rola dominantnejšia. Mam rád tieto typy filmov, a nemyslím teraz poviedkové, myslím tie, ktoré sú robené pre radosť z kreativity, pre radosť z písania, tvorby kulís, hudby. Pre ten pocit že hrať v takomto niečom je vlastne to, prečo sa niekto stal hercom. A režisérsky ešte doplnené aj o sem tam vzdanie pocty (a robenia si srandy v jednom), tu trosku Jeuneta, tam trošku Bessona, tu trošku starej francúzskej kriminálky, tam trošku amerického pohľadu na Európu.. Aj keď možno film stráca na celistvosti ako takom, tak jednotlivé príbehy sú priam skvelé. Od intra pri výstupe kuchára budovou, po ranné ožitie ulice (bože, to bola skvelá scéna, tu som si vrátil a pustil ešte raz :D ) po bicyklujúceho novinára atď. No a potom samotné kľúčové tri scénky. U mňa mali kvalitatívne zostupnú tendenciu, aj keď všetky boli vysoko nadpriemerné. Konkrétneho herca asi ani neviem koho by som vyzdvihol, bol tu skveli úplne každý (ak by som ale predsa len musel, tak Benicio bol FANTASTICKÝ (ako obvykle)). Škoda, preškoda, že to tak nejak nedrží lepšie pokope a nevytvára to nejaký viac funkčný celok, a to nemyslím len príbehovo, keďže nejaká tá veľmi základná centrálna dejová linka tu je. Nakoniec (a asi aj práve preto) mi však nedá inak a napriek tomu, že jednotlivé tri scénky každú zvlášť hodnotím vyššie, tak film ako celok mám za 7 z 10. Veľa, málo? A nie je to jedno? Úprimne sa teším na ďalšiu hravú návštevu do sveta Andersonových nápadov a to je asi to najdôležitejšie. ()
První jsem plánoval recenzovat na základě jednotlivých povídek, ale nakonec jsem dospěl k tomu,že je to zbytečné, jelikož kvalitativně i stylově jsou si dosti podobné. Obecně... Tohle není klasický Andersonův film, jak ho známe z posledních let. Jakoby se Anderson snažil obloukem vrátit ke svým počátkům, a natočit zase nějaký normální film. Nenajdeme tu tolik vizuálnínch udělátek, ani tolik do detailu vyšperkovaných hračiček. To ale neznamená, že by to byl špatný film, spíš jen řeknemě o něco slabší Anderson, ale jinak stále dobré. Desplat vytahuje další výborně stylizovaný soundtrack. Lea Seydoux má neskutečně dokonalé tělo, Lyna Khoudri je dokonale roztomilá... Jsem zvědavý na další Andersonova díla, jestli tohle měla být jen taková odbočka od jeho zažitého stylu, nebo nás čeká nějaký větší tvůrčí posun, na který si budeme muset zvyknout. ()
Wes Anderson se utrhl ze řetězu a bohužel to tentokrát není pro každého. Více zde: recenze . ()
První povídka je skvělá a zábavná. Benicio Del Toro je prostě excelentní a dal bych 80%, zbylé 2 jsou podáním prostě průměrné a né až tak záživné. Sice to bude nejcenější film Wese Andersona, ale pro mě osobně nejméně zábavným a záživným. 60% ()
Přestože se Wes Anderson pohříchu opakuje (třeba animovaná honička), jeho hravá vizuální poetika má daleko k okoukání, na precizně aranžované záběry a jízdy v divadelních kulisách s mělkostí (či naopak hloubkou) detailních diorámat je radost pohledět. To spíš hrozí přehlcení. Snově hvězdné obsazení (geniální Benicio Del Toro!) spolu s rozvernou Desplatovou hudbou unikátnost jenom podtrhují. Dějově tentokrát není příliš co slavit, reportáže z titulního plátku představují vyloženě absurdní grotesky, které si sice skvěle tykají s vytříbenou formou, avšak společně přílišný dosah nemají. 7/10 ()
Ta idea filmu je báječná, jednotlivé reportáže fiktivního magazínu, ilustrované jedinečným vizuálním i narativním stylem Wese Andersona. Pro fanoušky režiséra jde jako o každoroční návrat na oblíbené prázdninové místo... akorát že opakovaně, během 2 hodin. To potom i notoricky milovaná atrakce dokáže unavit a ztrácí na svém lesku... Nepatrně :-) 80% ()
Spousta fajn nápadů, které tvoří celek jež postrádá smysl. ()
Mé oči byly právě znásilněny. Bravo. ()
Wesovi filmy miluju a pokaždé je s napětím očekávám. Celý koncept Depeše je opět nekonečně originální a vizuálně jedinečný, ale tentokrát si vybral slabší scénáristickou chvilku, kdy jednotlivé reportáže vlastně nejsou moc zábavné. První atmosférická freska je pěkná vizuálně, ale jinak nemá moc co nabídnout. Druhá reportáž o malíři je skvělá a u jediné funguje vtip a pointa. Politický kus je nepřehledný, nevtipný a silně nezábavný a drží ho opět jen stylovost a režijní um. Kuchařská část je ku škodě rozvleklá, ale má velmi povedené animované vsuvky, které fungují o hodně víc, než ty hrané. Škoda, tady se to úplně nepotkalo. Snad příště. ()
všetko by bolo v poriadku, úplne všetko by bolo super fajn keby je to seriál. ale je to film a keď 108 minút pripadá ako 320 niečo nie je v poriadku. a nejdem sa dosrať z toho že to je Wes Anderson. Ano je to genius svojej formy a áno aj toto je vizuálne porno, ale mal to byť seriál. howgh. ()
Simone, Naked, Cell Blok-J, Hobby room. ❤ Wes Anderson ❤ ()
Čiernobiele, príbehovo rozvláčne a po technickej stránke na vysokej úrovni. A samozrejme z hľadiska diváckeho prežitku neuveriteľne nezáživné, nudné a príbehovo úplne o ničom- materiál na typický, moderný Oscarový film. Už len dúfam, že ho Francúzska depeša Liberty Kansas Evening Sun (takto dlhý názov bol určite nevyhnutný) aj dostane a akadémia sa ako už býva v posledných pár rokoch tradíciou nezabudne sťažovať na klesajúcu sledovanosť a popularitu Oscarov. Kde asi tak nastala chyba... 10% ()
Wes Anderson je v případě Francouzské depeše Liberty stylovější ještě víc než kdy jindy a právě ta jeho opravdu osobitá a ojedinělá vizuální práce ho dělá zároveň i nejosobitějším, a v podstatě i nejnezaměnitelnějším, současným filmovým tvůrcem, za což má i ode mě určitě jistý obdiv, ovšem na druhou stranu, co je to platné, když příběhově jsou vesměs jeho filmy … prostě velmi jemně řečeno, minimálně fakt zvláštní, a to tak, že v podstatě pro běžné filmové publikum vlastně nekonzumovatelné. A bohužel, právě v tomto směru u mě osobně tímto filmem dosáhl asi zatím svého vrcholu. Celý film se každopádně skládá ze tří fakt divných povídek, kdy snad ještě tak hned ta první se dá s jistou dávkou sebezapření snést poměrně v klidu, jenže ty další dvě už pro mě nepředstavovaly nic jiného, než nesnesitelné bláboly, bez čehokoliv, čím by mě dokázaly zaujmout, nedávaly mi vůbec žádný smysl, nepochopil jsem důvod jejich existence, přišly mi prázdné, bez úvodu, bez zápletky, bez pointy, bez dramatizace, bez emocí, bez humoru, prostě jen lavina slov, které ve výsledku nic neznamenaly. Andersonovi navíc tentokrát nepomohl ani, ostatně v jeho případě ale běžný, opravdový zástup hereckých hvězd, jelikož ani jejich postavy se mu tentokrát nepodařilo obdařit něčím živelnějším, či poutavějším, aby v nich mohli tedy alespoň oni ten film nějakým způsobem trochu oživit a zachránit. Pro mě zkrátka Francouzská depeše Liberty Wese Andersona představuje skutečně nestravitelnou, nudnou a naprosto prázdnou podívanou, která mě absolutně ničím neoslovila a měl jsem vážně velký problém tento snímek vůbec dokoukat do konce, a nic na to nemění ani ani ten jeho zmiňovaný výrazný filmový styl. ()
Wes Anderson zastává názor, že potřebujete alespoň dva nápady, aby vznikl film. V případě French Dispatch máme hned tři: antologii, inspiraci Francií a časopisem New Yorker. Ve filmu se Anderson vyznává z hluboké lásky k psanému slovu a žurnalismu, zejména pak k redakci slavného amerického týdeníku The New Yorker. Jedná se, jak uvádí i popisek filmu, o milostné psaní redakcím - a my víme, že redakce obvykle dostávají jen žlučovité dopisy a výhružky smrtí, popřípadě žalobou. Je to film, který kloubí snoubí výtvarnou virtuozitu (symetrické aranžmá mizanscény, dojem dvojrozměrnosti, výraznou barevnost), kterou jsme zvyklí očekávat od Wesových filmů , s akčním spádem Grandhotelu Budapešť a melancholickým oparem Života pod vodou. Ostatně, i zde se nám dostává skupinky dobrodruhů, vždyť dělát noviny není než dobrodružný podnik. Wesovy filmy jsou o snění a o konci dětství, proto mu tak učaroval Zweigův Svět včerejška, kniha o konci dospělého snění. Wesův styl napodobuje kde kdo včetně náhodných uživatelů tiktoku hrajících si s andersonovskými filtry, ale nedostává se mu plného uznání jako scenáristy a literáta, ačkoliv ukazuje velké pochopení pro román mdoerny. „Napište to tak, aby to vypadalo, že přesně takhle jste to chtěli,“ radí šéfredaktor s tváří Billa Murrayho své redakci. A Wes to přesně takto natočil. Můj dost možná nejoblíbenější Andersonův film. ()
Vizuálně možná nejzajímavější věc, co jsem od Andersona viděla. Sem tam nějaký opravdu dobrý hlod. To je ale asi tak vše. Nevím, možná se mi film jen netrefil do nálady, ale připadalo mi, že se tu jednoduše šlo jen po efektu ve stylu "slepíme dohromady pár příběhů, je celkem jedno, o kom a o čem budou, hlavně, když to bude hezké na pohled a bude to působit, jako že je to hrozně chytré a oduševnělé". Vím, že Andersonovy filmy jsou vždycky "své", někdy není snadné se na ně napojit, pochopit, co chtěl autor říci. Tady mi ale připadalo, že si to na tu hloubku fakt jen hrálo a ve skutečnosti to bylo obsahově takové dost vyprázdněné, nezajímavé. Nemělo to ani takovou tu příjemně nepříjemnou osobitou poetiku typickou pro režisérovy snimky. Těžko se mi na ty jednotlivé příběhy soustředilo, postupně mě to čím dál víc nudilo a už jsem vlastně jen chtěla, ať to skončí. Tohle šlo prostě celé nějak mimo mě. Ale není všem dnům konec, třeba si to po čase dám znovu a něco v tom přece jen objevím. ()
Reklama