Obsahy(2)
Jen zázrakem zachráněný film o lidské důstojnosti, lásce a toleranci, vyrvaný ze spárů sovětské komunistické nomenklatury. Příběh se odehrává během občanské války na maloměstě, kde vedle sebe stojí synagogy, pravoslavné kostely i katolické chrámy. Zde, v Berdičevě, vede prapor pokleslé morálky komisařka Klavdija Vavilovová. Kvůli pokročilému stupni těhotenství je proti své vůli nucena odstoupit od velení a ubytovat se u chudé židovské rodiny, která zažila nejeden pogrom. V malém domku hýřícím životem šesti dětí má přísná Klavdija možnost si uvědomit, že těžší než válka je porodit robě, stejně jako jej vychovat. Původní myšlenky na potrat se rozplývají spolu s myšlenkami na mír a svornost pracujících lidí. Nedlouho poté, co Klavdija zplodí syna, začne v dáli výstražně znít svolávací trubka. Nad městečkem propukne palba. Klavdija pokládá novorozeně na postel, obléká vojenský kabát a odchází vést svůj oddíl k útoku... Jediné celovečerní dílo, které za sebou scénárista a režisér Alexandr Askoldov zanechal, se stalo jedením z nejslavnějších trezorových snímků sovětské kinematografie. Ačkoli Komisařka vznikla roku 1967, v příznivém času měkké totality chruščovovského tání, znovu uvedena do širší distribuce byla až s koncem 80. let. Velký ohlas Askoldov získal na 38. ročníku filmového festivalu v Západním Berlíně, odkud si roku 1988 díky znovuobnovené premiéře odvezl hned několik ocenění, mimo jiné, zvláštní cenu poroty v podobě Stříbrného medvěda. Dílo bylo natočeno na motivy povídky V městě Berdičevě zdejšího rodáka Vasilije Grossmana, kterou Askoldov obohatil o znepokojivou vizi genocidy evropských židů. Nejprovokativnější podnět z dobové perspektivy ale nalézáme v rozkolu mezi zarytým fanatismem hrdinky a probouzejícími se mateřskými pudy. (Česká televize)
(více)Recenze (50)
Rusko 1922, komisařka Rudé armády, žijící dosud jen svým politickým přesvědčením, přivede uprostřed občanské války proti carským jednotkám na svět dítě . Je ubytována v maličkém domě židovského řemeslníka. Pohrdání novým životem postupně zvolna ustupuje pocitu mateřského štěstí . Přesto se rozhodne pokračovat v boji. Film natočený v roce 1967, po více než 20 letech zákazu,byl v SSSR v době perestrojky uveden do kin. ()
Doufal jsem, že tento trezorový film bude jiný, ale ne, já prostě sovětským a ruským filmům neholduji. Zcela mě to skoro vždy míjí ať svým zpracováním, podáním či příběhem. 37 % ()
Sovětská/ruská kinematografie mě v poslední době míjela (nebo spíš já jsem se jí vyhýbal), ale tento film mě chytl už od úvodních titulků. Výborná kamera i hudební/zvuková stránka. Konec (který tolika komentujícím nesedl) mi zvláštním způsobem připomněl závěrečnou scénu Ocelové vesty - a snad i může mít podobné vyznění(?). ()
Podobenství celého ruského národa v jednom snímku.Znásilněná země a její lid bojující za něco, co už ani sami nechápou.Většina těch,kteří trpí v každém boji.Obyčejných lidí,kteří touží po klidu.Postava komisařky, která se na čas změní v obyčejný lid,mámu,která se stará pečlivě o svého synka.Fanatismus,který však poznamenal celý národ je silný a zrůdný a to tak silný,že vytěsní mateřský pud. ()
Naprosto realisticky a působivě natočený snímek. Tím, že je černobílý to dodává na působnosti. Hrdinka v závěru zůstane věrná svým ideálům, odloží plačící dítě a jde se věnovat revoluci. V některých momentech filmu mě až mrazilo, a to se fakt často nestává. ()
Film byl uveden ve Filmovém klubu Alfa Sokolov v sezoně 1989/90. Už dlouho se mi v kině nestalo, abych tak nenáviděla hlavní hrdinku. Láska ke straně zvítězila nad láskou mateřskou - tam chtěly rudé svině dohnati lid prostý. Moje emoce jen dokumentují kvalitu filmu, neb tam Askoldov mířil: ukázat zrůdnost komunismu. ()
Mezi moje oblíbené spisovatele patří Isaak Babel a tenhle film přináší originálně natočený a mimořádně působivý babelovský příběh z babelovského prostředí. Najdou se tam sice vedle úžasných scén i malinko slabší místa, ale celkově je to mimořádný film. ()
Nevšední film, zaujme po umělecké stránce, obsahově už tolik ne. 65%. ()
U mne tak za 3 a pul, nektere obrazy byly skvostne. Nejvice me oslovila detska hra koncici lyncem. Nejednoznacne, ale dobre, i kdyz nakonec tento film je spise jako zajimavost. Ale chapu proc byl film zakazan. ()
Humanistické protiválečné dílo na netuctový námět, ve vysoce kumštovním provedení - i když chvílemi tvůrci co do patosu přestřelují. Opakující se obrazy dětského násilí zčásti vyvažují předrýsovanou kresbu židovské rodiny, u níž naše komisařka najde nejen dočasný azyl. Motiv matky opustivší se zbraní v ruce své dítě zpracoval střízlivěji Polák Borowski ve skvělé povídce "Lednová ofenzíva". ()
Reklama