Režie:
Kurt NeumannScénář:
James ClavellKamera:
Karl StrussHudba:
Paul SawtellHrají:
David Hedison, Patricia Owens, Vincent Price, Herbert Marshall, Kathleen Freeman, Betty Lou Gerson, Charles Herbert, Bess Flowers, Charles Tannen (více)Obsahy(1)
Film byl natočen podle stejnojmenné povídky George Langelaana. Hlavní postavou je Helene (Patricia Owens), která svému švagrovi Francoisovi (Vincent Price) a inspektorovi Charasemu objasňuje okolnosti záhadné smrti jejího muže André Delombrea (Al Hedison). Podle jejího tvrzení vynalezl její muž jakýsi teleport, který následně vyzkoušel sám na sobě. S ním se však nepozorovaně přenesla i malá moucha. Geny se pomíchaly a výsledkem byl muž s muší hlavou a končetinou a moucha s hlavou a končetinou lidskou. I když má André muší hlavu, je stále člověkem a snaží se hrůzné důsledky experimentu zvrátit. Film se stal hitem své doby a často je považován za skvělé završení hororové éry padesátých let. (Hurley)
(více)Videa (1)
Recenze (113)
Původní Moucha má se slavným Cronenbergovým remakem společnou jen hrubou kostru příběhu a v dnešní době už působí poněkud archaicky. Nejen svými šablonovitými postavami, hereckými výkony ("schizofrenní" zápas s vlastní muší rukou byl vydatně komický) a filmovým jazykem (stavba scénáře a banalita některých dialogů), ale i "vědeckou" stránkou zápletky. Tam, kde Cronenberg použil skvělý nápad o splynutí lidské a muší DNA, vystačili si v osmapadesátém s konstatováním, že jejich "atomy se promíchaly". Hm, no dejme tomu, že pro masy bylo tehdy tohle vysvětlení dostatečné, ačkoliv o DNA už se nějaký ten rok vědělo. Ale proč tedy mozek v oné muší hlavě zůstal lidský? A lidský zůstal nejspíš i v lidské hlavě mouchy, soudě podle křiku v pavučině... Ale právě tady musím obrátit, protože zrovna tahle nečekaná scéna mě pár minut před koncem filmu hodně nadchla. Samozřejmě že ne svou trikovou stránkou, ale svým obsahem. I odmaskování pána s muší hlavou bylo docela působivé a nepochybuju, že při něm před půl stoletím leckterá dáma v biografu vyděšeně vyjekla a v noci pak měla neklidné sny. A líbila se mi i příjemně morbidní scéna s lisem. Takže divácky jsem s filmem docela spokojený, ale tak velký milec filmového retra zase nejsem, abych mu dal víc než tři hvězdy. ()
Naprosto odlišné od tolik známé verze Cronenberga, ale přesto skvělé. Celý film sledujeme prakticky jako flashback, ve kterém hlavní hrdinka snímku vypráví svůj neuvěřitelný příběh, jak se z jejího muže stala obří moucha. Triky a masky jsou na dobu vzniku výborné a i když tady není proměna vylíčena postupně jako v kousku z roku 1986 - film má dobré napětí, přestože příšeru spatříme až v závěrečné půlhodině. Finální scéna s mouchou v pavoučí síti, která má lidskou hlavu a volá o pomoc, je mrazivá a já musím hodnotit vysoko, protože film nemá slabší místa. Není to typický horor, je to poutavé sci-fi drama protkané milostnou linkou, mající jakýsi poloviční happyend. ()
V tomto prípade je rozhodne povinnosťou zabudnúť na remake Davida Cronenberga. Tento snímok z roku 1958 obklopuje značná dávka naivity vtedajších sci-fi hororov, treba to brať ako to je, ale že sa snímok skôr prezentuje ako komorná dráma a nie mysteriózne dobrodružstvo, to je už problém. Škoda, pretože tá širokoúhla kamera sa dala využiť ďaleko efektnejšie. ()
Povídku, kterou napsal George Langelaan jsem nikdy nečetl, takže v tomto jsem „naprosto nepolíbený“. Nicméně již několikrát jsem viděl Cronenbergův remake a musím uznat, že to není vůbec špatný film. Tento původní kousek jsem kdysi dávno viděl na MGM, ale moc jsem si z něho nepamatoval. Konečně jsem si ale udělal čas, abych se této „sérii“ věnoval více pozornosti a musím říct, že ani originál není vůbec špatný – hlavně tedy co se roku vzniku týče a tehdejších možností. Zatímco remake se snažil útočit na diváka svou děsivostí – tady šlo především o dramatičnost daného příběhu. A Kurt Neumann to dle mého zvládl velmi dobře – jen je škoda, že nedlouho po natočení filmu spáchal sebevraždu. I tak jsem si ale jeho kousek dokázal užít a absolutně nelituji, že jsem mu věnoval svůj čas. Hororových momentů si tu popravdě sice moc neužijeme, ale o tom to ani nebylo. Po úvodní ukázce tragického konce, se následně vrháme do událostí, které tomu předcházely – některé byly až humorné, většina však v sobě nesla postupné dramatické následky, horlivosti a lehkovážnosti hlavního hrdiny. Který si pak s těžkým srdcem všechny následky hořce uvědomuje a rozhodne se vše dobrovolně skoncovat. Tvůrcům nemůžu mít ani za zlé to, že se rozhodli vytasit se svými „monstry“ až v samotném závěru. Přece jenom v té době neměli ještě vymoženosti moderní doby a tak nám nabídnou muší hlavu a končetinu až skoro v samotném závěru, stejně jako mouchu s lidskou hlavou v ohrožení života – obě tyto scény považuji za docela silné momenty a přestože některým to možná bude spíše k smíchu – já byl s jejich prací spokojený. 70% ()
Na tomhle filmu je hrozně znát rok výroby. takovejhle typ filmu prostě potřebuje aspoň trochu kvalitní a reálně vypadající triky. Krabice na hlavě s podobiznou mouchy prostě nestačí a v tomhle směru film děsně ztrácí třeba v porovnání s Cronenbergovou Mouchou. Stejnětak jinak podanej děj mi taky nepřišel kvalitnější. Celkově to jako koukatelný je, ale ta pravá Moucha přišla až s Cronenbergem, tohle je v dnešní době spíš tak trochu pro zasmání ()
Galerie (63)
Photo © Fox Broadcasting Company
![Moucha - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/159/898/159898133_911412.jpg)
Zajímavosti (15)
- Patricia Owens trpěla strachem z hmyzu, čehož režisér Kurt Neumann využil a do poslední chvíle jí neumožnil, aby se podívala na masku, kterou nosil David Hedison, představitel Andrého-mouchy. (HellFire)
- Vybavení celé laboratoře přišlo produkci na 28.000 dolarů. (HellFire)
- První verze scénáře Jamese Clavella věrněji kopírovala povídku, kterou napsal George Langelaan pro časopis Playboy v červnu 1957. Ale produkční si vyžádal šťastnější konec. (HellFire)
Reklama