Režie:
Viktor PolesnýScénář:
Viktor PolesnýKamera:
David PloyharHudba:
Zdenek MertaHrají:
Zuzana Stivínová, Adam Vojtek, Štěpán Gajdošík, Igor Orozovič, Jitka Ježková, Kristýna Frejová, Lenka Zahradnická, Daniel Bambas, Jan Novotný, Jan Teplý ml. (více)Obsahy(1)
V roce 1951 dostane známá česká herečka Jiřina Štěpničková (Z. Stivínová) dopis z Rakouska od režiséra Františka Čápa, který nedávno emigroval. Zve ji na západ a slibuje role v divadle i ve filmu. Je to lákavá nabídka, protože v divadle, kde hraje, velí spíše muži v plukovnických uniformách, než skuteční režiséři a umělečtí šéfové. Panuje tu tuhá stranická disciplína a repertoár vypadá podle toho. Budoucnost herečky v komunistickém Československu, které je pevnou součástí Sovětského bloku, je neradostná. Zvláště pro ženu, které komunistické ideály nikdy nepřirostly příliš k srdci. Rozhodne se tedy, že využije příležitosti a uteče. Spolu s nevelkou skupinkou lidí a malým synem Jirkou (A. Vojtek) se svěří do rukou převaděče a podnikne riskantní cestu přes hranice. Ale něco je špatně. Chytnou je. Všechno bylo předem připravené. Sám převaděč je členem StB. Ale tím všechno teprve začíná… Film nemapuje jen tragický osud herečky Jiřiny Štěpničkové, ale vypráví o době, kdy vyšetřovatelé Státní bezpečnosti byli neomezenými pány nad lidmi, kdy herci z divadla žádali soud o co nejvyšší trest pro bývalou kolegyni, kdy ti, co se nepřidali k davu, byli zatracováni a ponižováni. Vypráví o době, která by se už neměla nikdy opakovat. (Česká televize)
(více)Videa (1)
Recenze (157)
Kladně hodnotím nezaujatost snímku a velmi silný příběh (žena toužící po svobodě v osobním životě i v práci, pro mě srozumitelné a pochopitelné). Kdo zná naši historii, celkem lehce se zorientuje, kdo nezná, bude tápat, což asi není úplně ideální, podivný střih tomu vůbec nepomáhá. Zuzana Stivínová výborná, už párkrát mi zaklepala na topku.. ()
Silný příběh z našich nedávných dějin, ale bohužel natočený dost nezáživným způsobem. A je to velká škoda, protože minimálně Zuzana Stivínová a Igor Orozovič si za své herecké výkony zasloužili alespoň lepší scénář. Ani hudební podkres nestál za moc, jen ta závěrečná lidovka se povedla. Možná i díky ní hodnotím lehce nad průměr, a taky kvůli tomu, že mi v paměti utkvěla dojemně vypjatá scéna s nadějným Adamem Vojtkem. ()
Herečka v pasti. Jiřina Štěpničková. Jméno, které dodnes vzbuzuje silné emoce. Tragický osud jedné z nejzářivějších hvězd českého divadla a filmu logicky přitahuje nejen publicisty a badatele, ale i novodobé filmaře. Jak by ne. Ovšem směr, jakým se vydal tým pod vedením režiséra Viktora Polesného příliš nepřekvapí. Možná je to tím, že sedět na dvou židlích (scénář a režie) se nevyplácí, snad je na vině i sporý podklad (Šárka Horáková-Maixnerová)... Buď jak buď, to, co nám tvůrci předložili, až nepochopitelně připomíná zpotvořenou Bohému, seriál, který před časem vzbudil negativní ohlasy napříč společenským spektrem a který se prostřednictvím nejrůznějších mystifikací (rozuměj uměleckých licencí) pokoušel zpřítomnit těžké protektorátní a poválečné časy. Ve filmu o Štěpničkové zaráží především jeho nekonzistentnost – jednotlivé záběry na sebe nenavazují, jsou volným sledem předem předvídaných schémat (útěk, výslechy, soud, vězení, návrat); nevzbuzují tedy téměř žádné pocity, dokonce ani tam, kde si o to příběh vysloveně říká (např. pobyt Štěpničkové ve vězení). Postavy jsou nahodilé, neživotné, mnohé (ty záporné) šustí papírem... V mizerném scénáři se bohužel vytrácí i jinak dobře uchopená role Zuzany Stivínové, která by za jiných okolností byla opravdu vynikající Štěpničkovou. Celkový dojem: zklamání. Horší byla snad už jen Renčova Baarová... a ano, zmiňovaná Bohéma. Tak snad příště bude (opravdu) líp. ()
Tak krásný a filmový námět a Česká televize ho zprasí zpracováním, které nejenom, že scénáristicky nebaví, ale ještě působí šeredně béčkově. Škoda. Herecky by to třeba nebylo zlé, ale už u samotné hudby poznáte, že tohle je takový ten klasický televizní film devadesátých let. Osobně si ale myslím, že doba je dneska přeci jen už někde jinde… ()
Galerie (47)
Zajímavosti (5)
- Tvůrci se vyhnuly všem reálným jménům z případu. Příběh herečky Evy jednoznačně vykazuje reálie Vlasty Chramostové, kterou po odmítnutí podepsání petice proti Štěpničkové donutili ke spolupráci s STB. Herec, který skočí z okna, ve filmu pod jménem Klánský, je ve skutečnosti Jiří Plachý. (sator)
- Film se ne vždy drží skutečností. Fakta z případu s Jiřinou Štěpničkovou nalezneme v těchto dokumentech: Diagnóza: Smrt nenávistí (2004), Neobyčejné životy: Jiří Štěpnička (2012), Příběhy železné opony: Jiřina Štěpničková: Generální prevence (2005). (sator)
- Režisér Polesný požádal syna herečky Štěpničkové Jiřího, zda by si scénář přečetl a případně opravil faktické chyby, ten ale odmítl, neměl na to sílu. Nakonec svolil k účasti na závěrečném promítání a byl filmem velmi dojat. (sator)
Cituji: „Němci převzali vedení Barrandova a nasadili tam Prag Film, který rozhodoval o všem, co mělo jít do výroby. Mimo jiné si páni nahoře usmyslili, že se čeští herci musí zařadit do německého filmu. Vybrali nás asi deset, nevím už přesně koho, pamatuji si jenom, že jsem to byla já, Nataša, Štěpničková, Hanka Vítová, Zita Kabátová a několik mužských představitelů, prostě kdo uměl německy. Filmové zkoušky v německém jazyce režíroval Vávra a myslím, že kameramanem byl Roth. Nikdo z nás to nebral vážně a nijak jsme se o filmování v Říši nezajímali. Většinou jsme se narychlo naučili nějaký ten úryvek v němčině a odbyli jsme to jako něco, co se udělat muselo, jako nepříjemnou povinnost. Ovšem až na slečnu Štěpničkovou, tu velkou vlastenku, ačkoliv ta se nakonec spoluprací s Němci nezkompromitovala. A proč? Protože se jim typem nehodila, ačkoliv při zkouškách se vší silou snažila vyniknout. Nikdy nezapomenu, jakou jsme z ní měly s Natašou srandu. Stály jsme obě za kamerou, zatímco Vávra se Štěpničkovou aranžovali její pantoflovou scénku z Pygmalionu. Její test trval třikrát tak dlouho než kterýkoliv jiný, šli na to věděcky a velmi důkladně, ale bylo to houby platné. Pořád to byla Maryša, ne Líza, a pro tu v německém filmu nebylo místo. Nás ostatní, kteří jsme ty zkoušky vzali, jak se prý dnes říká, žavesem, vybrali později pro různé role v německých filmech a po válce jsme si to odnesli.“ -z knihy Dneska se už tomu směju Adiny Mandlové. Inu, pokud by film začal touto scénou, bylo by vyobrazení Jiřiny Štěpničkové věrnější. Ale budiž, mládí je blbé, nezkušené, přehnaně ambiciózní a málokdo má mozek Churchilla, aby předvídalo, co se stane. Samozřejmě se jí ty dvě drzé opice vysmívaly, rýpaly, ksichtily se na ni, když se ona snažila předvést co umí, klasika. Když se po válce řešilo, kdo kolaboroval, děvenkám pochopitelně sklaplo. Do vězení se na Mandlovou a Buriana chodili lidé dívat jako do ZOO a když vezli Mandlovou k soudu, tehdá tramvají, musely přes ní bachařky přehodit kabát, aby ji dav nepoznal. Dav, který třímal v ruce dlažební kostky a reálně hrozilo, že Mandlovou zabijí. Že ji zlynčují jako režiséra Jana Svitáka, který takový masakr nepřežil. Jiřina Štěpničková byla z těchto čistek venku. Proto na její osobnost nemám jasný názor. Nicméně chápu, že v mládí člověk napáchá spoustu hovadin a doba to byla odporná. Ruku do ohně bych nedala ani sama za sebe. Co se této ženě stalo v padesátých letech spadá do kapitoly Ostudná historie našich dějin, prostor na hrdinství našli jen ti nejsilnější, často s oprátkou na krku a nikdo nevěděl jistě kdo je kdo. Proces, který Štěpničkovou uvrhl na deset let do politického žaláře je ze stejné škatule jako proces s Miladou Horákovou a mnoha dalšími. Cár papíru, načmáraný čtyřmi zapšklými ropuchami, který podepsala nejedna mladá, blbá herečka (Chramostová, Jirásková...), v němž žádaly pro svou kolegyni trest smrti, názorně ukazuje, co vše je možné. Podobnost s kamenováním, či oběšením na pouliční lampě zfanatizovaným davem není čistě náhodná. Osud malého Jiřího je rovněž k pláči a je jen s podivem, že tento příjemný člověk nezahořkl. Příběh Jiřiny Štěpničkové měl být zfilmován už dávno a dost by mu prospělo, kdyby byl zfilmován lépe. Konkrétněji, bez náznaků a linií do ztracena, které člověk neznalý zúčastněných osob a vztahů nemůže pochopit. Zuzana Stivínová zahrála excelentně, chlapeček v roli malého Jiříka úžasný.. . A jasně, jsou lidé, které to už nebaví, ale kam bychom došli, kdyby se o takových tématech nemluvilo? Ze zábavnějších českých kriminálek se široká veřejnost o minulosti naší země dozví kulové, takže správně. „Národ, který nezná svoji minulost, nemá budoucnost.“ 2020- KSČM v parlamentu. () (méně) (více)