Režie:
Barnabás TóthKamera:
Gábor MarosiHudba:
László PirisiHrají:
Károly Hajduk, Abigél Szőke, Mari Nagy, Barnabás Horkay, Katalin Simkó, Andor Lukáts, Judit Marosvölgyi, Zsolt Zayzon, Adél Jordán, Lujza Emma Tóth (více)Obsahy(1)
Film, odohrávajúci sa po skončení druhej svetovej vojny, zachytáva silný priateľský vzťah medzi dospievajúcim dievčaťom a mužom (gynekológ) stredného veku. Obidvaja stratili svojich najbližších a túžia len po tom, aby si našli malé potešenie v živote. Pre tých, ktorí tu zostali, je to možné vtedy, keď budú držať spolu. To nie je ľahké, pretože okolo nich sa už pomaličky rysujú kontúry nového systému. (BOURQUE)
(více)Videa (1)
Recenze (9)
Maďaři teda zatraceně neztrácejí čas. Na časovém rozmezí sotva hodiny a půl se rozhodli odvyprávět příběh, který začíná na konci druhé světové války. Vypráví o tom, jak to někteří po válce měli. jak přijímali nově nabytou skutečnost z toho, že válka skončila, ale vzpomínky a strachy zůstaly. No a v případě tohoto filmu se v Budapešti sešli dvě emocemi ztracené postavy a díky jejich lidskosti a vstřícnosti přes hrůzy lidské mysli dokázali přejí. Lidsky hřejivý film. Festival Na Granicy mi přichystal skvělý zážitek! ()
Dajú sa prežiť tragédie, ktoré sa stali v minulosti, objavujú sa v súčasnosti, a rysujú sa v neďalekej budúcnosti? Film Barnabása Tótha je krehké dielo. Hlavnými postavami sú ľudia, ktorí prežili holokaust („those who remained“) a snažia sa vysporiadať s následkami utrpenia. Keby tu nebol jeden pre druhého, tak časom by pravdepodobne duševne a psychicky skolabovali. A to je jedným zo základných motívov filmu. Vzťah, ktorý miestami vypadá viac ako čisté priateľstvo, medzi Dr. Körnerom a pätnásť ročnou Klárou je dobre zachytený. Veľmi dobré herecké výkony od obidvoch hlavných postáv a (opäť) jeden citom zahraný a natočený film z Maďarska. Na zobrazenie prostredia danej doby nie je kladená veľká pozornosť – v tomto prípade to nie je ani potrebné, aj tie malé kúsky majú dostatočnú informačnú hodnotu (a ostatné si už vieme domyslieť). Osobné hodnotenie: 80% (****) ()
Silný príbeh so zaujímavým námetom platonickej Lásky medzi dievčaťom Klárou a pánom doktorom Aladárom. Spočiatku to malo celkom svieži nábeh, no potom to uviazlo v akejsi slepej uličke. Napriek tomu, že dej bol v strednej časti filmu slabší, tak film ako celok bol zaujímavý - hlavne to neustále napätie v platonickej forme. Až ma prekvapilo, že táto Láska napokon nebola naplnená a v závere sa osudy týchto postáv vyvinuli úplne iným smerom. Dobová povojnová atmosféra stála za to! 3* ()
„Dnes jsem znovu zašla k tomu gynekologovi, ke kterému mě Olgi dotáhla, jen abych mu řekla, že jsem to dostala. Myslela jsem, že bude rád. Bylo mu to ale jedno. Působil na mě tak, že vůbec není schopen cítit radost. Bylo mi ho trochu líto.“ Gynekolog Aladár se přes den věnuje pacientkám a sirotkům, po večerech čte lékařské články. Puberťačka Klára vše sabotuje a svou nespokojenost dává okolí najevo. Oba skrývají životní trauma a osamělost. Divák vnímá jejich prohlubující se blízkost (což ještě podtrhne bezeslovný pohled při návštěvě kolegy) a hádá, kdy se to zlomí. Tím spíš, když je jejich soužití trnem v oku okolí (do toho se navíc přidává strach ze sílící komunistické strany v poválečném Maďarsku). A tady musím pochválit dobrou práci s divákovým očekáváním, stejně jako s postupným dávkováním informací. Zároveň se publikum dokáže bez větších problémů vcítit do dobře napsaných a zahraných postav. A ten smířený Aldův výraz po tom, co vyšel z koupelny…je všeříkající. Příjemná komorní záležitost z Maďarska za solidní 4*. ()
Krásná filmařina, krásný film.Traumatizované holky nachází útočiště u prvního muže, který jim přijde do cesty a udělá jednu věc správně, v tomhle případě to byl Aladár a jeho ruka na rameno zlomené Kláry. Aladár je 42-letý doktor, který žije sám, těsně po druhé světové válce. Má za sebou koncentrák a teď se ocitá v smutné osamělé realitě, protože ztratil svoji rodinu, ale neužírá se tím, protože život jde dál, což je jedna z věcí, co dělá jeho jako postavu tak super - že si nestěžuje, život jde dál a on ho bere, jak se mu ocitne před rukama - když vám život dá citrony, udělejte z nich něco, třeba citronádu, ale do té doby budete mít jen citronovou náhražku, jakou pijí na začátku filmu. Klára jsou ty citróny. A tím nenarážím na to (její citróny), že tenhle příběh je, platonická Lolita, jak píše POMO (mimochodem jeho komentář ten film shrnuje krystalicky přesně). (...) Inteligentní šestnáctiletá Klára, která je nasraná na celej svět, protože žije u tety a máma je někdy pryč, se potýká s podobným problémem osamění, jenže odmítá přijmout realitu, dokud nenarazí na Aladára (aka Alda, mimochodem je moc roztomilé, jak se oba konstantně oslovují, drahá, drahoušku, zlatíčko atd.) platonický vztah dvou lidí s podobnými ránami přeroste v jakousi adopci, kdy Aldo hraje roli strýčka-otce. Klára se celým srdcem upne na osamělého doktora a její láska ukáže i jemu cestu (líbí se mi i třeba kontrast toho, jak se sblíží, Aldo jí napíše dopis, když je pryč ve městě, aby se podívala na jeho fotoalba, ale že je musí schovat, než přijde a on sám je vidět nemůže, Klára vidí jeho rodinu, před válkou a leží se slzami na koberci). Ten vztah je nádhernou drobnokresbou ukázán jak v malých detailech, tak v silných scénách a momentech - ten pohled, když ho sleduje při holení, to zděšení, když zjistí, že není vedle ní v posteli (Aldo ihned pochopí, že nemá smysl tomu odporovat) a pak mu řekne, aby ji probudil, pokud se rozhodne odejít (byť jen do vedlejší místnosti) a ten děs, když ji požádá, aby s ním šla do sirotčince, hrát si s dětmi, učit je. Klára je, jak jsem už řekl, inteligentní a snaživá a krásná, překládá knihy, čte je, a zpočátku má drsnou slupku, jenže velmi brzy se ukazuje, že jako všechny traumatizované osoby, je otevřená ke snadné manipulaci. Nicméně, navzdory populárnímu myšlení, Aladár není někdo, kdo by toho jakkoliv zneužil, jeho postava je tak proklatě nádherně kladná, něco jako Maximus v Gladiátorovi, ale to samozřejmě nic neznamená, když žijete ve společnosti a nejste jako ostatní, vždycky budete podezřívaní, ukazování prsty. A jakoby toho nebylo málo, film můžete utnout po půlhodině a vidět ho jako nádherný kraťas o tom, jak si dva lidé pomohli. Nebo pokračovat na další hodinu a sledovat, jak se to postupně vrství a kam to půjde? Komunismus přichází, protože toho není málo. Nebudu už spoilovat hlouběji, i tak to dělám jak prase. Ale opět, film, co má duši. A Maďaři opět bodují. Divím se, že Abigél Szőke už dávno neuzmul Hollywood. Za ten závěr před koupelnou u dveří má člověk skoro chuť dát pět, je tam opravdu spousta takových drobných, silných scén a hodně to drží ta drobná krásná empatie mezi hlavními postavami, která ale tak nějak pořád balancuje ve vzduchu ohledně toho, "bude sexuální" (a nejvíce sexuální se nakonec stane vlivem strachu Kláry z toho, že by měli Alda odvést, když se drží v potemnělém pokoji, v náručí, a ona ho začne líbat na kliční kost a na krku...). Fuck it, dávám pět. A přitom taky film, okolo kterého jsem kroužil už pár let. () (méně) (více)
Galerie (27)
Zajímavosti (1)
- Film byl oceněn Maďarskou filmovou cenou (2020) v kategoriích nejlepší film, nejlepší režisér, nejlepší scénář a nejlepší mužský herecký výkon (Károly Hajduk). (3Kino Fest)
Reklama