Režie:
Ingmar BergmanScénář:
Ingmar BergmanKamera:
Martin BodinHudba:
Dag WirénHrají:
Eva Dahlbeck, Gunnar Björnstrand, Harriet Andersson, John Elfström, Tor Borong, Olof Winnerstrand, Dagmar Ebbesen, Åke Grönberg, Yvonne Lombard (více)VOD (1)
Obsahy(2)
Gynekológ David má pomer s jednou so svojich pacientiek. Keď sa jeho žena Mariane o nevere dozvie, opustí ho s jeho najlepším priateľom Carlom-Adamom. Obaja sú presvedčení, že sa rozvedú, ale po náhodnom stretnutí si manželia uvedomia, že 15-ročný vzťah plný nezabudnuteľných zážitkov je natoľko pevný, že ho len tak niečo nerozbije. (Edisonline)
(více)Recenze (10)
Výnimočne optimistický, pozitívny Bergman. Problémy vyplývajúce z manželského života a typického rozkolu oboch manželov sa tu riešia veľmi milou, humornou formou, pričom výsledok zahreje pri srdci. Obe ústredné postavy mi však prišli ako vystrihnuté z katalógu samoovládania, pretože aj v časoch prudších sporov a hádok sa vlastne na seba usmievali a v pozadí bolo cítiť pravý opak - že sa aj po rokoch ešte ľúbia a sú pre seba ako stvorení. Nemyslím si ale, že to tak vypadá aj v skutočnosti, skutočnosť je žiaľ oveľa tvrdšia. Ale keďže tu ide hlavne o pobavenie a humor, tak to samozrejme nie je žiadna chyba. Veď na začiatku aj samotný Bergman požiadal o istú dávku zhovievavosti. V skratke, príjemne strávený čas, oddychová Bergmanovka. 75/100 ()
[3,5*] "Moje rozhodnutie platí. Už nikdy." "Už nikdy čo?" "Neviem, ale už nikdy." Spočiatku som si vravel, že na komédiu je to akési smutné. Potom ale prišla skvelá scéna vo vlaku, ktorá ma náramne rozveselila a v podobnom duchu to už vydržalo až do konca filmu ("Táto komédia mohla byť tragédiou, ale nakoniec to dobre dopadlo."). Rovnako skvelých humorných scén prišlo ešte niekoľko (svadba, dedko s babkou, tanečný bar). Pravdaže, nebol by to Bergman, keby nejako zanedbal dramatickú stránku. Je tu v podstate všetko, čo Bergmana charakterizuje - výborná psychológia postáv, skvelé dialógy a samozrejme skvelí herci, obzvlášť tí Bergmanovi dvorní (Eva Dahlbeck (!), Gunnar Björnstrand, Harriet Andersson). "Kto má spravodlivosť na svojej strane? Ja som vo svojej nevinnosti všetkým veril." "V nevinnosti? A tie tvoje modelky? Horizontálne i vertikálne?" ()
prekvapujúco pozitívny Ingmar na jeho klasickú tému manželstva. Rozprávka pre dospelých o komplikovanosti vzťahov zahŕňa všetky jeho tradičné vzorce- sexualnu otvorenosť, každá postava ma svoje vlastne uhly príbehu, ženska potlačenosť a mužská nadradenosť a naopak. Proste masala na švédsky spôsob.... a svoj moment si ukradne vo filme aj Harriet Andersson v úlohe dcéry ktorá po Lete s Monikou potvrdzuje svoj status femme fatale.... ()
"Zúčastnil jsem se premiéry Lekce v lásce. Popocházel jsem, nešťastný a zdrchaný, po foyer kina Červený mlýn. Náhle jsem z hlediště slyšel jednu salvu smíchu za druhou. Řekl jsem si : To není možné! Oni se smějí! Smějí se něčemu, co jsem já natočil" Bohužel jsem snímek viděl pouze s anglickými titulky, takže jsem nerozuměl všem vtípkům, ale i tak se mi líbil. Taková typická bergmanovská komedie. Hodně se tu mluví, opět je znát vliv divadla. Ovšem dochází k častým posunům v čase, takže úplný začátek vidíme asi uprostřed. Marianna si má vzít Carla Adame, ale v den svatby si uvědomí, že miluje jeho nejlepšího přítele Davida... Přestože je to hodně konverzační film, jsou zde k vidění i hezké filmové věci, například krásné sluneční záření skrz stromy, detail obličejů vedle sebe ležících manželů, odraz obličeje na deštěm smočeném okně vlaku atd. Myslím, že sám Bergman si tu zahrál muže stojícího ve vlaku, ale ruku do ohně za to nedám. On se ve svých raných filmech rád takto hitchcockovsky mihl plátnem... ()
Lekce v lásce je pomyslným protipólem ke Scénám z manželského života. V prvním případě vidím dynamický vztah plný napětí, hádek a usmiřování. Ale ve všem konání je patrné, jak ti dva mají k sobě vlastně blízko. Ve Scénách vypadá všechno až příliš idylicky, nikdo se nehádá, všechno probíhá s úsměvem, uhlazeně, ale hlavní rozpor je ukrytý uvnitř. První vztah přetrvá, druhý končí rozchodem. Z Bergmanova života je patrné, že prožil oboje. Na Bergmanových filmech mě těší, že jsou mnohovrstevné. I po čtvrté stále nacházím další polohy a momenty. Dnes (10.11.2016) jsem si mnohem víc užívala spiklenecký vztah dědečka s vnučkou a nádherné špičkování mezi babičkou a dědou. Ingmar byl prostě mistrem nejen obrazu ale i dialogu, oboje měl krásně propracované do posledního datailu. Těším se, co objevím po páté! ()
Reklama