Režie:
Alain ResnaisScénář:
Alain Robbe-GrilletKamera:
Sacha ViernyHrají:
Delphine Seyrig, Giorgio Albertazzi, Sacha Pitoëff, Françoise Bertin, Françoise Spira, Luce Garcia-Ville, Pierre Barbaud, Jean Lanier, Alan Edwards (více)Obsahy(2)
V honosném barokním hotelu muž přichází na setkání se ženou, které jí přislíbil před rokem. Žena si však na slíbenou schůzku nevzpomíná a vytrvale ji popírá. Muž se tedy v labyrintu z mramoru a zlata snaží vdanou ženu přesvědčit o jejich setkání a znovu ji dobýt. V okázalém sídle, kde neexistuje čas ani prostor se odehrává mysteriózní surrealistické drama založené na hře s realitou, sny a představami. (Marienbad Film)
(více)Recenze (138)
Vynikající kamerou s několika opravdu fascinujícími "vychytávkami" se vypráví... No, vypráví. Není jasné, co se odehrává, kdy se to odehrává, ani kde se to odehrává. Vztahy mezi postavami, snad s výjimkou jeho a jí, jsou záměrně nejasné. Spousta se toho stane mimochodem, ve druhém plánu, což na jedno shlédnutí opravdu nedávám. A to jsem věděl, do čeho jdu. Můžu si tady a teď vymyslet nějaké interpretace, ale kdybych film viděl za rok, byl by nejspíše o něčem jiném. Stejně jako kdybych jej viděl loni. ()
Sú filmy, ktoré majú len jedno jediné vysvetlenie a režisér robi všetko preto, aby ste to pochopili a vyložili si tak, ako sa to od vás očakáva. Ako keď si kúpite pepsi a očakávate svoj obľúbený nápoj. Na úplne opačnej strane stojí tento film. Je ako obraz v galérii s názvom Bez názvu. Ak by som si mal vybrať medzi týmito dvomi protipólmi, tak dám prednosť obrazu pred kolou. ()
| Cineriz | Miestami to pripomína, ako keby som sa díval na najlepší film, aký bol kedy natočený. Tak ten film na mňa pôsobil. Po zvyšok stopáže je to už iba pocitovka postavená na dialógoch a na presviedčaní druhej osoby o veciach, ktoré sa stali, alebo nestali. Bavilo ma to riedko, ale sem tam sa objavil záber, ktorý mi vybil dych svojím prepracovaním a kreativitou. Inak som si ale hru Nim po dopozeraní googlil a bol som podobne zmätený ako postava vo filme. Viac TU. | Hodnotenie: 6/10 | ()
Docela cizí prostředí francouzské smetánky parafrázuje docela známé prostředí 'potkávání se' ve smyslu prostorovém, nikoliv však niterním. Téma aktuální ve všech dobách trvání nemocné společnosti. Atmosféra snu a lehkého deja-vu ze záběrů o nichž slyšíme dříve než je vidíme. Dle mého názoru místy mírně přeexponované varhaní výkřiky ()
Muž, muž, žena. Salón, salón, chodby, táflování, dekorace, jediná hra v různých variacích, avšak vždy identickým vyústěním. Komnata, chodby, mnoho lidí. Mnoho lidí beze jména, mnoho strnulých výrazů, nespočet nehybných úst neslyšně hovořících – nahlas šeptaje, potichu řvouce. Chodby plné živých soch. Obrazy, lustry, židle, zrcadla, zrcadla. Zrcadla. Okna. Představy, realita, pravda, lež, fikce, čas – minulost, přítomnost, možnost. Pokoj, který nebyl, není, který by mohl být. Bludný labyrint života. Nebo snad labyrint bludného života? Hypnotické tóny rozháraných varhan. Dialogy beze slov, slova bez rozhovoru, rozhovory bez aktérů. Smrt? Tápu. ()
Vysoce umělecký film, který jsem naprosto nepochopil. Hrozná nuda, ale kupodivu, působil na mě hrozně depresivně. Nevím, co měl vyjádřit a vlastně jsem nepochopil, co měl vyjádřit. Tápání té ženy? Pohledný muž byl před rokem v Marienbadu, kde se zamiloval do zřejmě vdané ženy, ta ho stále odmítá a slibuje, že za rok mu dá odpověď. A teď je stejně odmítavá. Něco má symbolizovat ta antická socha v průčelí zámku, ale taky jsem nepochopil. ()
Úplně souhlasím s Hellboyem. ()
Vizuálně okouzlující a originální, formálně průkopnické (protínání a míjení slov a obrazu, relativita časových rovin), Delphine Seyrig to chvílemi ukrutně sluší. Taky je to ale dost vyumělkované a strašně únavné. Taková bohatě nazdobená truhlička se záhadným obsahem a bez klíče (možná i bez zámku). Nějakou dobu její tajemství příjemně dráždí, ale jakmile je jasné, že kočka uvnitř zůstane už navždycky živá i mrtvá, přestává mě zajímat. Přitom je znát, že to Resnais točil s vášní a zanícením, na mě se to ale nepřeneslo. ()
Nie tak celkom moj salok kavy. ()
To asi nebudou Mariánky, že. Po hře s odebíráním jsem celou noc strávil karetními hrami. ()
Také abstraktné. V podstate bez akéhokoľvek deja, bez hlavy a päty. Ale mňa to celkom bavilo, neviem prečo ()
Vzpoměl jsem si. ()
Asi nemám dostatečně umělecké cítění, nebo jsem nebyla dostatečně soustředěná. Nicméně u tohohle filmu jsem si připadala, jako kdyby plátno mluvilo o voze a já přemýšlela o hodně velké koze. :) ()
Okázalá a nudná intelektuální onanie, kterou by měl každý aspoň jednou vidět. (chór) Viděl jsem ji mnohokrát. Ne, nikdy jsem ji neviděl. Ale ano, minulý rok. Ne, loni jsem ji neviděl. Ano, viděl, tady se mnou. Počkejte, já jsem tu byl sám. S kým to mluvím? (chór) „Loni v Marienbadu… jako kdyby podlahy byly stále z písku a štěrku, nebo kamenných desek, po nichž jsem se znovu ubíral… chodbami, salóny, galeriemi v této truchlivé budově paláce z jiného století, v tomto obrovském, luxusním, barokním sídle... tiché místnosti, kde kroky jsou pohlcovány koberci tak těžkými, tak tlustými, že nikdo neslyší ani své našlápnutí... ani vlastní našlápnutí nedolehne k uchu toho, kdo prochází chodbami, vedoucími do opuštěných salónů, salónů přeplněných výzdobou… tiché sály, kde kroky procházejících pohlcují, koberce tak těžké, tak tlusté, že ani vlastní našlápnutí nedolehne k uchu, jako by samo ucho… kamenné podlahy, po nichž jsem se znovu ubíral chodbami, salóny, galeriemi... jako kdyby podlahy byly stále z písku a štěrku, nebo kamenných desek, po nichž jsem se znovu ubíral… chodbami, salóny, galeriemi v této truchlivé budově paláce z jiného století, v tomto obrovském, luxusním, barokním sídle... tiché místnosti, kde kroky jsou pohlcovány koberci tak těžkými, tak tlustými, že nikdo neslyší ani své našlápnutí... ani vlastní našlápnutí nedolehne k uchu toho, kdo prochází chodbami, vedoucími do opuštěných salónů, salónů přeplněných výzdobou… tiché sály, kde kroky procházejících pohlcují, koberce tak těžké, tak tlusté, že ani vlastní našlápnutí nedolehne k uchu, jako by samo ucho… kamenné podlahy, po nichž jsem se znovu ubíral chodbami, salóny, galeriemi...“ ()
Pokud běžný film chápeme jako černé a bílé plátno, která se vinou vedle sebe, pak Loni v Marienbadu jsou plátna zamotaná do sebe, zauzlovaná, a místy se slévající do jediného. A divák je ponechán napospas možnosti tato platná rozplést, ale i zaplést podle svého. Formálně naprosto vypiplaná podívaná, zářný zástupce francouzské nové vlny, který si z filmového prostranství udělal svůj píseček na hraní, na kterém ukazuje, že aspekty reality tvořené časem a prostorem, ukotvenost a neměnost vyprávění, tak jak je ve filmu my obyčejní diváci vnímáme, zde neznamenají vůbec nic, a narozdíl od skutečnosti se i z těchto aspektů mohou stát nástroje tvůrce, diváka i hrdiny, kteří si je tvarují k obrazu svému. Film je to nevděčný klasickému publiku, ale i těm, kteří sdělení filmu jen pasivně přijímají a vyžadují striktní interpretaci, čímž je tahle perla jedinečná a neopakovatelná. A s časem zraje jako to nejlepší víno... Le temps...je ne l’ai compte pas ()
Nádherná filmová báseň, s úchvatnou kamerou, strihom a interiérmi (a neskutočná noblesa Delphine Seyrig)... "Rozhovory sa rozplývali v tichu akoby vety nehovorili nič akoby nemali vôbec nič vyjadrovať. Načaté vety náhle prerušené, zmrazené pokračovali neskôr a inde. Nezáležalo na nich. Boli to stále rovnaké rozhovory, ktoré sa vracali rovnako neprítomné hlasy. Sluhovia boli nemí. Hry sa hráli v tichosti. Bolo to miesto odpočinku." Osobné dojmy - Marcel Proust (Hľadanie strateného času)... ()
Vhodné pro francouzštináře - "Nechte mě!" nebo dokonce "lustr" zakládá znalost jazyka. Rozebírat u tohohle filmu syžet, fabuli a další věci by se ještě dalo, byť by to vydalo na pěknou diskuzi, ale vysvětlit ho...? Já na to nestačil, a tak pokud někdo přeci jen, sem s tím, prosím. :) Neupírám kvality, ale na druhou stranu nejsem přílišným zastáncem "umění pro umění", čímž prozatím tři hvězdy. Časem možná přidám... ()
Chce to teda dostatek trpělivosti, první půlhodina mě teda moc nebavila. Ale když se film později zaměří na ústřední dvojici, začalo mě to celkem bavit, spekulacemi co bylo, co je, co bude. Hezké vizuální popisy gest. Naučíte se zajímavou hru se sirkama. Na druhou stranu stopáž mohla být o maličko kratší. ()
Bylo to dobry, ale urcite bych nikomu nedoporucil se na to divat. ()
Poezie, toto je filmovy tvar poezie. Nikdy jsem nevidel neco tak originalniho. Hned timto filmem jsem si Alaina Resnaise zamiloval a na kazdy jeho film, ktery se mi dostane do ruk se neskutecne tesim ()
Reklama