Režie:
Juan Carlos TabíoScénář:
Arturo ArangoKamera:
Hans BurmannHrají:
Vladimir Cruz, Thaimí Alvariño, Jorge Perugorría, Antonio Valero, Saturnino García, Jorge Alí, Paula Ali, Alina Rodríguez, Rubén BreñasObsahy(1)
Jsme opravdu schopni rozeznat, co je skutečnost a co sen? Alegorická komedie ze současné Kuby. Autobusové nádraží kdesi mezi Havanou a Santiagem. Dvě desítky cestujících čekají na autobus. Ten však přijede beznadějně přeplněný, a proto jsou nuceni pokusit se opravit náhradní vozidlo, aby se dopravili tam, kam potřebují. Společné problémy je stmelí dohromady, konflikty pomalu mizí a skupina si vytváří jakýsi vlastní mikrokosmos, oddělený od ostatního světa. Příští autobus už najednou není to nejdůležitější, co je spojuje. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (27)
po delší době jsem se setkal opět s kubánskou kinematografií a opět spokojenost a opět tam hraje Vláďa ;-) Latinskoamerická bezstarostná povaha mi dokáže zlepšit náladu a ještě navíc když se z toho umíchá koktejl s výbornými ingrediencemi: dobrý příběh, spousta různorodých postaviček, poctivá dávka absurdity a špetka komunistické utopie místo třešničky. Jen se zkuste vcítit do situace, kdy je Vám na Florenci vlastně jedno jestli pojede autobus dnes, zítra a nebo vůbec ... [ PŘÍBĚH: 2 /// ORIGINALITA: 2 /// NÁLADA: 2 /// ART: 0 /// STYL: 2 /// CASTING: 2 (3*MAX) ] ()
Soudruzi a soudružky, tak tohle je zase jeden z těch prima filmů, které moc ráda doporučím každému, kdo má občas chuť dát si gaučink a pauzu od těch náročnějších kousků. A i když se tady jedná o Kubu, mohlo by se to klidně aplikovat i na jiné země (ale zase by jste přišli o to krásné soudružství:D) s názvem "bylo, nebylo, kdesi, kdysi......", příjemná snová a hlavně úsměvná, mírně satirická záležitost, kde si vychutnáte každého z těch čekajících lidiček a za chvíli nebudete mít absolutně chuť odjet, tak jak se to stalo i mně. Každému tam možná něčím přiroste k srdci nějaká osobnost, buď svým charakterem a nebo vizuálně, to je celkem jedno. Mně například padnul do oka Roland hned od začátku a byla jsem celou dobu zvědavá jak dlouho to dá. Co? To už je na vás, jen se mrkněte a budete hned vědět :-) Rakev, červenobílé lavičky, tolik připomínající ty naše socialistické, blízkost moře a ještě spoustu jiných momentů učinilo mé sobotní odpoledne moc fajnovým. ()
Mé první setkání s Kubánským filmem. Hned napoprvé a hned taková bomba. O Kubánské kinematografii jsem neměl nijak valné mínění, jalikož zde vládne tuhá cenzura a diktatura, ale toto mě příjemně překvapilo, a to i tím že něco takového vůbec mohlo vzniknout. Jedná se spíše o vtipnou satiru na současný režim Fidela aneb jak by to bylo krásné kdyby to všechno fungovalo jak by mělo. Naštěstí tento film funguje aspoň u mě. Originální nápad propleten několika skvělými vtípky a ani tím že se jedná o komedii neztráci tu onu jakousi apelační notu. Rozhodně to není můj poslední kubánský film. ()
Soudruzi, jedná se o jednoduchý, lehce úsměvný a mohutně odgestikulovaný příběh, kde pro nás nepochopitelná zápletka čekání na místo v autobuse, který jede kolem třeba jednou za několik dní, nabírá zvláštních a do jisté míry velmi zdařilých rozměrů. Lista de espera je vedený jako alegorická komedie, ovšem mnohem víc než absurdní situace sedí vystižení mentality různých typů lidí, soudruhů z rudého ráje, Kuby. Za vším stojí právě jeden porouchaný autobus, který evokuje ve skupince na první pohled zcela odlišných postaviček nejrůznější pouta a vzájemné sympatie. Jižanský temperament, který místy připomíná lecjakou telenovelu mi zprvu vůbec nesedl. Ovšem s postupujícím časem a s neustálým zamotávání se děje jsem mu nakonec na chuť částečně přišel. I ty místy až neuvěřitelně rychle vypouštěné dialogy či monology už mi ani tak nevadily. Navíc tam, kde si dali autoři nejvíce práci, na zvýraznění charakteru postav, tam lze jen těžko hledat chyby. Kontrast povah je opravdu bohatý a pár scén, kupříkladu ta s nastupujícím hladem a improvizačním řešením dvou mladých soudruhů, vykouzlí alespoň ledabylý úsměv. Záleží na náladě, jestli vám to přijde nudné, záleží na míře tolerance k místy trochu propagandistickým momentům na adresu režimu, které možná spíš než by byly zdůrazňovány, mírně se je snaží parodovat. Já se úplně nenudil a místy jsem se i zasmál, tak, abych si notně překvapivý konec celkem užil. Abych se vyhnul soudruhu spoilerovi, pouze zkonstatuji, že si Juan Carlos Tabío vysloužil nefidelovské 3&1/2 hvězdičky. [7/10] ()
Normálně bych asi dala 4, ale na Kubě jsem nějakou dobu žila, takže nejen z nostalgie ale proto, že je to výborný "jiný " film ()
Spoilery! Nesnesitelně ukřičená kubánská šílenost. Nevydržel bych mezi těmi lidmi ani pár sekund. Velice nepravděpodobně se na autobusovém nádraží vytvoří mikrokosmos plný divných lidí, řešících klasické lidské píčoviny. Oslovilo mě pouze pár vtipných momentů, když si ještě slepý hrál na slepého. Většina stopáže se točí kolem maximálně otravné romantické vsuvky dvou neskonale ošklivých lidí. Na diváckém zážitku mi rozhodně nepřidal ani odporný komunistický odér, kterého je v tomto filmu plný vzduch. Nápad fajn, ale žádalo si to více vymazlit děj namísto nabídnutých nudných klišé. Slabší dvě hvězdy. ()
Pro našince naprosto nepřestavitelné, pro Kubánce, možná realita. Hrstka lidí, v jedné opuštěné čekárně, čekajíc na jeden autobus, který ne a ne přijet. Na jedno podívání tenhle film, ale bohatě stačí, přece jen na mě působil místy dost křečovitě. Až na scénu při odjezdu ta byla naprosto skvělá. Možná už jsem někdy podobnou sám zažil, kdo ví. ()
Takže takto se dnes žije na Kubě. Dvacítka lidí různého věku uvízne na nevlídném autobusovém nádraží kdesi daleko od civilizace. Z prvních chvil zoufalství se postupně vyvine přátelská atmosféra, že nakonec nechce nikdo odjet. Nebo to byl jenom sen? ()
Milostný příběh, sen o lepší společnosti a nesmírně vtipná komedie v jednom. Skupinka lidí uvízne na autobusové stanici a brzy se přesvědčí, že „S pesimismem nikam nedojdeme, nesmíme ztrácet naději.“. Dostanou se hrdinové do cíle svých cest nebo je izolace definitivní? V Německu byl film uveden pod – vzhledem k příběhu malinko podvratným – názvem „Kubanisch reisen“. Pořadník je dedikován Titónovi, s nímž Tabío natočil snímek Jahody a čokoláda. ()
No, když si vzpomenu, kolikrát jsem si s ostatními spolucestujícími zanadávala na MHD nebo na České dráhy, tak mi ta desetiminutová či hodinová zpoždění připadají směšně nepatrná s porovnáním s kubánskou dopravou. Nevím, jestli je to tam skutečně běžná věc nebo jen zapracovala scénáristova fantazie, ale rozhodně se mu z této zápletky dokázalo vykřesat pohodovou komedii, která je sice více úsměvná než vysloveně legrační, ale mě bavilo sledovat, jak si parta neznámých a z počátku i znepřátelených lidí začala postupně zútulňovat odlehlé nádražíčko a ještě si stihla vybudovat nějaké ty romantické i jiné vztahy. Jen jsem si musela zpočátku trochu zvykat na tu jejich velkou ukecanost, ale zase mám pro Kubu velkou slabost, takže to nebylo zas tak těžké. :-) ()
Tohle bylo báječný. Šestnáct lidí zbylo na autobusovém nádraží dále od civilizace, protože autobus se rozbil. Museli tam strávit dva dny. Každý se svým osudem, přáním a touhou. A byli tací, kteří nalezli i lásku. Bylo to pohodové a stát se to může asi jen na Kubě. I když -kdo ví? ()
ocenenia : MFF Cannes 2000 - uvedené v sekcii "Un certain regard" ()
na dobry film staci tak malo, dobry a netradicny napad a nasledne vytvorit filmovy svet, ktory danym napadom zije. (nestaic len vytvorit film ktory zije napadom, zit musia aj postavy, ze) a to sa v tomto kubanskom filme podarilo. napad - co by sa stao, keby par ludi, cakajucich na autobus uviizlo na stanici. neda mi to prirovnat ku korejskym filmom, ktore sa cim dalej, tym viac presadzuju vo svetomvom meradle ako semenisko napadov. zda sa, ze aj kubansky, hispansky co vobec iberoamaricky svet vie byt magicky nad vecou a pritom realne vo filme. bod oproti koreji. :) ()
Vyborna satira vsedniho zivota na Kube vyhnana do absurdity a s velmi dobrou pointou. Mile a optimisticke se spoustou zajimavych postav, kterym vevodi udajny slepec. Samozrejme nechybi ani romanticka linie. Zdarila komedie. ()
Jižní humor... ()
Musím říct, že tady toho soudružství bylo až moc. Celý film se točí kolem partičky podivínů, kteří po celou dobu tlachají o naprostých zbytečnostech. Jediný konec mi padl do oka, ten byl opravdu dobře promyšlený a jsem za něj ráda, jinak by tento skromný kubánský snímek byl jedna velká klišovitá katastrofa. ()
Compaňeros tohle je vážně pecka! Latinskoamerická bezstarostnost, vřelost a optimismus z této komedie srší do všech stran. Zpočátku rozhádaná skupinka čekajících pasažérů se krásně proplete a leckdy i zaplete a to vše s odzbrojující latino atmosférou. Že autobus ne a ne jet?......Nevadí, však je tu vždy "maňana" tak proč se stresovat :-) Tahle ta Cubano komedie je pestrobarevná, úsměvná a vřelá jako jsou samotní latinos..... něco o tom vím, Mexiko jsem z velké části procestoval autobusem, takže těch nádražíček a různých barvitých lidiček tam potkal hodně :-))) tudíž musím pálit naplnooo. ()
Toto by se vám při čekání na 177 státi nemohlo, ledaže by byla konečná na Kubě ( země nekonečně možností - Pilip s Bubeníkem mohou vyprávět). Vtipně natočená nesplněná přání lidí čekající na autobus.Hlavní role: Čekárna na autobus KDESI NA KUBĚ ___ "Když už usneš na zastávce, tak prosím tě nevzlikej nevíš co tě potká potom třeba příběh malinkej. Popovídej si tam z lidmi, každý něco tají jeden má rád tu či onu, jiný se rád nají. -- (hláška typu v sudý dny jedeme do Havany a v lichý do Santiaga mě dostala - na tento systém asi pomalu začínají přecházet ČD :o) ). ()
Příběh o lidech jenž se náhodou setkají na autobusovém nádraží někde na pobřeží. Polovina lidí jede do Santiaga a druhá do Havany. Jenže na Kubě jezdí autobusy stejně pravidelně jako v grónsku chodí pošta. Takže nezbývá než čekat na ten další, o kterém nikdo nic neví, ani jestli pojede, a když náhodou pojede jestli bude mít vůbec místo. Tudíž lidem nezbyde nic jiného než se společně podílet na opravě místního autobusu, jež je ve vlastnictví nádraží. Tomu předsedá vedoucí v podobě odvážného staršího muže Fernandéze. Lidé začnou společně komunikovat a pomáhat ve společném úsilí o odjezd. Jenže oprava je dlouhá a tak se stane, že postupem času se lidé tak poznají, že vytvoří malý ostrůvek lidskosti v prostoru nejisté a podezřívavé Kuby. Nehledí na zlé jazyky některých lidí, jež prohlašují že je to proti předpisům a podlehnou strachu. Strachu z lidskosti a radostné spolupráce, jež je ve všech diktátorských zemích potlačována. Postupem času začnou i nádraží přetvářet z neosobního, anonymního, sociálního a špinavého na líbivý prostor a vtisknou mu tak jedinečnost. Známku lásky a výhradnosti, vymaní ho s socialistické všepatřičnosti. Zušlechťování prostoru je odrazem lásky jež mezi nimi vznikla. Nakonec se ale všichni dozvědí, že vše co se stalo bylo pouze společným snem, snem o lepší společnosti, jež ale má nadějný konec. K vrcholným komediálním scénám patří rozhněvaná řeč vedoucího nádraží ve svém pokoji k zatím osobě stojící mimo záběr. Když se vypovídá, tak kamera sklouze k objektu na který vypřávění směřoval, a tam leží netečně černý kocour na posteli-boží. ()
Ze světa, kde se zpomalil čas a jehož podoba se nám v tomto provedení může zdát dosti naivní, nám přinášejí krásnou myšlenku, že můžeme zpomalit a nechat se unášet životem a druhými. Pořadník je návod, kterak si udělat krásným ten náš pozemský čas, i když se zrovna nedaří. Film nám každým svým hnutím jasně říká, že potřeba je k tomu laskavost v srdci, tolerance a schopnost nesoudit a odpouštět, a hlavně pak společnost dalších lidí. ()
Reklama