Režie:
Sam PeckinpahScénář:
Rudy WurlitzerKamera:
John CoquillonHudba:
Bob DylanHrají:
James Coburn, Kris Kristofferson, Richard Jaeckel, Katy Jurado, Chill Wills, Barry Sullivan, Jason Robards, Bob Dylan, R.G. Armstrong, Luke Askew, John Beck (více)VOD (2)
Obsahy(1)
Dva legendární zločinci Divokého západu, které rozdělil zákon... Píše se rok 1881 a v městečku Old Fort Sumner, v Novém Mexiku pořádá známý psanec Billy Kid se svými kumpány závody ve střílení. Nečekaně se tu objeví jeho bývalý parťák a přítel Pat Garrett, tentokrát ve funkci nového šerifa města Lincoln. Pat Garrett vyzve Billyho, aby rychle opustil kraj, jinak ho musí zabít. Od této chvíle tak nastává nelítostná válka, honička na život a na smrt. Přitom však mezi oběma muži stále velkou roli hraje jejich bývalé přátelství... Působivý, baladicky laděný western režiséra Sama Peckinpaha zaujme příběhem s řadou drsných, syrových i básnivých scén, stejně jako napjatou atmosférou a působivými hereckými výkony. Film přitom nepřináší příliš lichotivý pohled na obě známé legendy Divokého západu. Hlavní role vytvořily dvě nepřehlédnutelné osobnosti americké kinematografie. Jednak je to James Coburn, který se zapsal do divácké paměti jako představitel tvrdých mužů ve filmech různých žánrů. Druhým je Kris Kristofferson, jehož původní kariéra autora a zpěváka písniček country jej postupně přivedla na hereckou dráhu. Jednu z vedlejších postav příběhu, vrhače nožů Aliase, ztvárnil dnes již legendární hudebník a písničkář Bob Dylan, jenž rovněž napsal hudbu, dotvářející zádumčivou náladu filmu. (Česká televize)
(více)Videa (1)
Recenze (219)
Peckinpahovy westerny určitě nejsou sympatické díla na první dobrou, působí značně těžkotonážně a dostávají se pod kůžu velmi pozvolně, nicméně věřím že s přibývajícími reprízami je člověk vnímá daleko lépe než podbízivé Waynovky. Kris mě do role zrovna dvakrát neseděl. Toho herce nemám rád prakticky v ničem. Ale to je můj problém :) 70% ()
Výjimečný western, v němž jsou jeho hrdinové pro nás hrdiny, ačkoliv jsou jejich postavy zcela zbaveny romantického přikrášlení a jakýchkoliv "rytířských" nánosů. Existuje tu přátelství a respekt, hlavní je však vlastní přežití. James Coburn a Kris Kristoffersen tvoří výjimečný pár, ačkoliv víme, k čemu asi tak snímek směřuje, je jeho vyznění nesmírně silné. Starý Divoký západ je pryč, lépe řečeno - nikdy nebyl takový, jak jsme si ho vysnili. Alias Boba Dylana a jeho písničky pak tentokrát ruku v ruce s pořádnou dávkou Peckinpahova krásného pesimismu stojí za přitažlivostí, poutavostí a krásou tohoto snímku. ()
Film si u mě vysloužil absolutní hodnocení mimo jiné tím, že jsem ho díky Bohu a díky plzeňskému Filmovému klubu viděl v kině! Peckinpahův opus o dvou chlapech, kteří jsou prostě takoví, jací jsou, a nikdo s tím nic neudělá, je westernový skvost. Dylanův soundtrack miluji (a nemyslím tím ohranou Knockin´on heavens door). ()
Pat Garrett A Billy The Kid je film, který má duši. Nejenom atmosféru, ale prostě duši. Blb Dylan, kterého jakž takž uznávám jako umělce a jako osobou jím zlehka opovrhuji, si u mě svojí prací na tomhle filmu šplhnul. Hlavně hudbou, samozřejmě, ale i po herecké stránce to bylo fajné. Další (tehdy ještě) hudebník Kris Kristofferson se rázem pasoval na nejlepšího Williama H. Bonneyho jaký kdy navštívil filmové plátno, aby na něm s nenuceným úsměvem jen tak mezi řečí rozdával olověné pozdravy. Takováhle postava si přímo říká, aby kolem ní vznikl film s právě takovým duchem - všichni se znají, jsou přátelé na život a na smrt; s tou si pak navzájem domlouvají rande, aby svými posledními slovy jen stvrdili, že jim tenhle život stál za to, že to stejně nemohlo dopadnout jinak, a že je to vlastně tak nějak v pohodě. Na druhé straně stojí partička bohabojných američanů, která tyhle hrdiny svojí doby uznává a nemá z nich strach... A kdesi mezi nimi je ta zřejmě nejhlavnější postava - James Coburn alias napůl ex a napůl stále ještě amigo, uvězněný mezi dvěma světy a dobře si vědom, že vlak už ujíždí. A přesto, že to nové město nikdy nebude to kam patří, nejde z toho vlaku vystoupit. Všechno násilí, které se během těch dvou hodin uděje, pak působí zcela přirozeně, jako něco s čím není třeba bojovat nebo čím se cítit pohoršen. I tomu zmetkovi Billy Kidovi by se to všechno najednou dalo odpustit... Z toho všeho si pro sebe dávám dohromady stručný závěr - magie filmu v praxi a výborný western k tomu. 80% ()
Jeden z 500 největších filmů všech dob časopisu Empire. Jeden ze 100 nejlepších westernů - 100 Greatest Western Movies http://www.csfd.cz/uzivatel/136528-rhk/. Neskutečně pohodový film. Všude kvokající slepice, případně slepice s ustřelenou hlavou. Kam se podíváš láhve s alkoholem a muži nalévající se před každou slovní i palnou akcí. A taky je pořád kolem nás hudba, Dylanova krásná hudba. Poté co nějaká sympatičtější postava umírá, zazní nápěv Knocking on the Heavens Door. A do toho přátelství, přátelství umírající jako muži kolem. Mladý pistolník Billy chce žít bez zábran a bez bázně, starší Pat již myslí na zadní kolečka a nechá se najmout za šerifa. Jejich střet je nevyhnutelný. Zatím se oba mazlí s vnadnými ženami v pelíšcích a likvidují své nepřátele s až nesnesitelnou lehkostí... Mám rád Sama Peckinpaha a jeho skvělou režii, speciálně v akčních scénách je geniální. Trailer: http://www.csfd.cz/film/7178-pat-garrett-a-billy-kid/videa/ ()
Galerie (63)
Photo © Metro-Goldwyn-Mayer (MGM)
![Pat Garrett a Billy Kid - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/160/413/160413915_01ac95.jpg)
Zajímavosti (18)
- Natáčení snímku se oproti plánu protáhlo o 3 týdny, díky čemuž se rozpočet přesáhl původní částku o 1,6 milionů amerických dolarů. (Terva)
- Alkoholismus Sama Peckinpaha byl během natáčení v takové fázi, že musel každý den začít s pitím vodky, aby zastavil svoje chvění. Během odpoledne se přesunul na grenadin. Poté byl moc opilý, aby mohl pracovat. James Coburn tvrdil, že Peckinpah byl střízlivý pouze čtyři hodiny denně. (Jigvell)
- Scéna hledícího Pata Garretta (James Coburn) do rozstřeleného zrcadla má nejspíše reálný předobraz. Scenárista filmu Rudy Wurlitzer vypověděl, že během jedné návštěvy Sama Peckinpaha v Durangu se z režisérova bydlení ozval ženský křik a výstřel. Když s Bobem Dylanem (Alias) vešli dovnitř pokoje, spatřili nahého režiséra hledět do poničeného zrcadla, s pistolí a lahví kořalky v dlaních. (TheDude)
Reklama