Režie:
Alain BerlinerKamera:
Yves CapeHudba:
Dominique DalcanHrají:
Georges Du Fresne, Michèle Laroque, Jean-Philippe Écoffey, Hélène Vincent, Laurence Bibot, Marie Bunel, Anne Coesens, Jean-François Gallotte (více)Obsahy(1)
Sedemročný Ludovico žije v kruhu milujúcej rodiny. Ale len do chvíle, keď okoliu začne byť podozrivá jeho záľuba v obliekaní si dievčenských šiat. Ludovic je totiž dievčatko uväznené v tele chlapca. Verí, že keď raz dospeje, premení sa na na skutočnú ženu. Jeho rodičia dlho považujú prezliekanie, túžbu po dlhých vlasoch a hru s bábikami za detský rozmar. Tlak susedov a školy však začína byť neznesiteľný. V malej predmestskej komunite sa klebety rýchlo šíria. Situácia sa vyhrocuje, keď Ludovica kvôli inakosti vylúčia zo školy a jeho otec stratí prácu. Sedenia u psychológa nenapredujú tak, ako by si Ludovicovi rodičia predstavovali a nakoniec strácajú trpezlivosť i rozvahu. Film sa venuje problematike transexuality a intolerancie prostredníctvom bežných aspektov každodenného života. Zachytáva reakcie rodiny, nevraživosť komunity i detský svet, ktorý sa voči nevraživosti nevie brániť a dianie okolo reflektuje citlivým pohľadom. Film získal Zlatý glóbus za najlepší zahraničný film, Európsku filmovú cenu za najlepší scenár, Kryštálový glóbus na MFF Karlovy Vary a množstvo iných ocenení. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (30)
Drama o nesnášenlivém světě dospělých se především v závěru nevyhne sentimentálním scénám. Ovšem jinak je ve filmu krásně zpracováno pokrytectví, které za maskou přátelského úsměvu, touží nejen po smrti sousedovic kozy. A co nejhůř, jak sami sebe začínáme vidět optikou svého okolí a přestáváme být sami sebou. Vždyť právě v odlišnosti je krása světa, kdybychom všichni vypadali stejně, pohybovali se stejně a dělali to stejné, vystačil by si na světě jeden exemplář. A já bych tady fakt nerada zbyla sama. ()
Křišťálový glóbus ()
Štvalo mě, že po prvních pěti minutách bylo jasné, jakým směrem se to bude vyvíjet. Štval mě tolik předvídatelný výběr typově různorodých postaviček (živelná babka, liberální matka, radikální taťka). Jakoby evropský nezávislý film byl limitován nepříjemně těsnými mantinely, což není. Snahu přistupovat k tak (stále ještě) ožehavému tématu zcela klasicky bych označil za připosranost, ač lepší ta, nežli jeho zlehčování pohádkovými prvky. Růžový život může rozšířit obzory leda tak lidem považujícím homosexualitu za nějakou nemoc, při jejímž neléčení se daná osoba dostane do pekla (zde jsou označováni za tupce). S tím souvisí poměrně odvážné přisuzování podílu na sexuální orientaci toho kterého člověka Bohu, což je logické, zakrnělou církví nicméně zcela neakceptovatelné. Film se však této otázky dotýká s přílišnou opatrností na to, aby vyvolal nějaké pozdvižení. Přesvědčování o „nemožnosti výběru“ je až směšně úporné, ta největší „mača“ nepřesvědčí, spíše svou naivní přiteplalostí pobaví. Náhlá změna barevného tónování přibližně v polovině filmu je krokem nečekaným a chytrým, pro naznačení změny nálady však zbytečným, jakožto příliš doslovným. Navíc, ta nepravděpodobná změna v přístupu rodičů a naprostá vyhrocenost v jednání okolí (vždyť tohle není Amerika 50. let, tohle je Francie let devadesátých)… to už se film začíná odpoutávat od reality. A závěr? V daném bodě již skutečně nebylo kam jinam couvnout, snad kdyby kluk skočil pod auto, ale to by se film musel jmenovat jinak. Kritika tohoto snímku může být vnímána jako kritika samotné homosexuality, ve skutečnosti mi vadí podobně ploché filmy o ní, které jsou vodou na mlýn všem konzervativcům a puritánům. 50% ()
║Rozpočet $-miliónov║Tržby USA $2,280,573║Tržby Celosvetovo $3,300,000║ ()
Velké filmové zamyšlení nad tím, co je to odlišnost a jak se k ní stavět a reflektovat ji. Příběh malého chlapce, který se rád obléká jako holčička a jehož ideálním světem je svět růžového reklamního bilboardu plný růžových dívčích šatiček, je tak bolestný a neodvratně spěje ke katastrofě, neboť okolí není schopno akceptovat odlišné chování a oblékání, že slouží jako dokonalý symbol slepé a zákeřné konzervativní malosti maloměšťáckého světa... Jak tupé hejno černých vran uklove tu nevině růžovou... Podobné filmy: Kluci nepláčou, Transamerika, Konec dětství ()
Jemně a citlivě nám předložil Alain Berliner příběh malého Ludovica, který má trochu odlišný pohled na svůj svět, než by si představovali jeho rodiče. Ono se o tom jednoduše píše a odsuzuje se pokrytectví dospělých, ale setkal se s tím někdo z vás ve skutečnosti? Já ano. Na maturitním plese u našeho stolu seděla dívka, která se cítila být klukem. Za sebe mohu říct, že je to opravdu zvláštní pocit, mluvit s takovým člověkem. A i když jsem se snažila být přirozená, tak někde uvnitř se ozýval ten hlas, který stejně říká, že je to přece nenormální a divné. Toho pocitu jsem se nezbavila, ani když se nechala operativně a s hormonální léčbou změnit v kluka. Být skutečně tolerantní a mít empatiti je někdy nesmírně obtížné a to nemluvím o rodičích, kde jsem s nimi silně soucítila a svým způsobem i chápala. Po herecké stránce byl Ludovico úžasnou volbou, takže nešlo nesoucítit s dítětem, který sám neví, co se s ním vlastně děje. ()
Můj růžový život není dokonalý film, je na něm znát, že vznikal s určitým osvětovým, či spíše výchovným záměrem. Určitě by se podobné téma dalo stvárnit rafinovaněji nebo emotivněji. Na druhou stranu je to film poctivý, který věrně zobrazuje předsudky a maloměšťáctví okolí, stejně jako rodičovskou nejistotu v podobných případech. Herecké výkony jsou slušné a snímek patří k tomu výrazně lepšímu z evropské produkce. Celkový dojem: 80 % ()
Film, o odlišnosti, předsudcích a pohrdání, o rodičovské lásce, toleranci a pochopení. Vidění dětskýma očima skrze fantazijní svět malého Ludovicva však celkem úspěšně obrušuje hrany póze a přílišné didaktičnosti. A pro Mattyho: tenhle film opravdu není o homosexualitě. ()
O silne presadzovanom predsudku voči odlišnosti, spôsobiacemu trápenie celej rodine. Nie je to v obdobných prípadoch vždy tak? Za väčšinu ľudských trápení sú zodpovedné názory okolia na inakosť voči fádneho priemeru, ktorý predstavuje práve toto okolie. Začína to postrannými pohľadmi, pokračuje čím ďalej, tým viac odsudzujúcimi a nenávistnými poznámkami, vyhýbaním sa a nepozývaním a končí vyhostením z komunity uniformných, konvencie ctiacich občiankov. Režisér citlivo vyhmatol najdôležitejšie tézy a pospájal ich do príbehu chlapca, ktorému sa páčilo byť dievčatkom. Naviac sa mu podarilo pre titulnú úlohu zohnať veľmi presvedčivého herca a vytvoriť tak výborný film (s trošku prestreleným záverom). ()
Pravdou je, že mi tie dobre mienené fantazijné vsuvky s poletujúcou ružovou barbinou moc nesadli. Ale okrem toho výborná práca, oceňujem hlavne toho chlapca, ktorý svoju postavu transgender dieťaťa zvládol priam fantasticky, určite má leví podiel na úspechu tohto filmu. Ale ani ostatné stránky filmu nesklamali. Citlivo a realisticky natočené a so všetkými možnými charakterovými aspektami, ktoré k tejto téme patria. Hlavne to pokrytectvo okolo chlapca bolo smutné. Na druhú stranu sa mi ale zdalo charakterové rozvrstvenie jednotlivých členov rodiny a najbližších susedov chlapca až moc okato nalinajkované. Celkovo však veľká spokojnosť, slušný nadpriemer. 80/100 ()
Tak ja neviem. Takmer všetci, okrem hlavného hrdinu, respektíve hlavnej hrdinky sú tak hysterickí, že všetko to, o čom tento film bol, prešlo okolo mňa. Domnievam sa, že pri takto citlivej téme by to chcelo trochu lepšie napísané postavy a aj lepšiu filmovú reč. Všetko sa ženie do extrému, až to prestáva pôsobiť autenticky, pričom cítiť, že viac by sa mohlo dosiahnuť citlivejším prístupom. No ak je váš syn inakší, tak pochopiteľne to vedie k problémom na úplne všetkých úrovniach, od rodinnej krízy, cez školu, susedské vzťahy až po zamestnanie. To pochopíte veľmi rýchlo a nie som si tak úplne istý, že každý Francúz musí hneď reagovať na inakosť ako dement. Ale možno má Berliner iné skúsenosti. ()
Celkom vážna téma podaná tak trochu nevážne ... na mňa príliš ružové a snové. ()
Ke zhlédnutí filmu mě nalákalo zajímavé téma a zdejší vysoké hodnocením ostatních uživatelů. No, ale jak už se mi tak občas stává, má volba mi moc radosti neudělala. Téma je zpracováno neuvěřitelně povrchně a hloupě. Celou dobu mě rozčilovaly především tupé předvídatelné dialogy, jež mezi sebou vedly nesympatické postavy, pohybující se v blízkém okolí nebohého hlavního hrdiny a spolu s nimi scény, zachycující snění malého Ludovica o panenkách, šatičkách a růžovoučkém životě...Tohle není odsudek menšinové společnosti. Jen některé filmy o ní stojí za starou belu. Tohle je bohužel jeden z nich. ()
Tak hloupě jásavé uchopení vcelku vážného tématu, že jsem pro jistotu zacouvala na úvodní titulky, jestli si nějakým hrozným omylem nepouštím Strašidla ze Spessartu. Přes veškerou snahu nemělo trápení girlboye Ludovica šanci mě zasáhnout a svou odlehčující složkou bohužel ani pobavit... nadhled a ironii zastoupila bezradná, nepoctivostí zavánějící stylizace a řada nepravděpodobných situací mě jen utvrdila v přesvědčení, že bez srdce to bylo natočené, ne zhlédnuté. ()
Nejlepší francouzský film, který jsem kdy viděla. Trošinku na nervy, ale velké překvapení. ()
Zlatým glóbem oceněný film o tom , jak těžké je být jiný než ostatní.Zlatý glóbus dostal za nejlepší cizojazyčný film roku a získal ještě Křišťálový glóbus na festivalu v Karlových Varech. ()
Herecky vykon mladeho hlavniho hrdiny je vyborny, jeho nevinnost a bezvychodna situace z nej cisi temer z kazdeho zaberu. Az nechutne byl ztvarnen zivot ve vesnici (ci satelitu, nebo co to vlastne bylo), kde soused sousedovi vidi do talire, plno falesnych usmevu a pokrytectvi (skutecne zlate panelaky, kde po sesti letech nevim, jak se soused na mem patre jmenuje a krome pozdravu jsem s nikym nikdy nemluvil). Podarena kritika dnesni nadute spolecnosti. Svet filmove "Barbie" panenky uz byl hodne tripovy, ale co uz:-). ()
55. Zlatý Glóbus za rok 1997 - cena (1) - *Nejlepší cizojazyčný film - Belgie ()
...jinost je hyenami průměru chápána jako nebezpečí... proto raději zahánějí do rohu... ()
Působivý film. Nebudu se teď rozepisovat moc o filmu, ale o tématu. Film naplno vystihuje pocity, které snad prožívá každý, kdo podle většiny nezapadá do jejich vymyšlené škatulky. Podle nich je nutné každého nějak onálepkovat. Je to opravdu smutné, když člověku lidé okolo nerozumí. A stav je o to horší, když se proti němu spiknou i rodiče. Chvílemi jsem měl dojem, že u někoho našel porozumění, ale zřejmě to byl jen nějaký momentální stav. Lidé se většinou bojí něčeho, co je neznámé nebo jiné. Ale paradoxně se bojí i toho, co je neohrožuje. Malý kluk se oblékl jako holka. A co jako? Proč to někdo musí řešit? Proč by to mělo ovlivnit moji práci? Nejen v tom filmu, ale i v reálném životě mě dostává fakt, že rodiče dají více na názor cizích lidí než na štěstí a spokojenost svých vlastních dětí, hlášky "Co si pomyslí sousedi?" nejsou neznámé snad nikomu a vlastně nutí k přetvářce. Film bych svým přístupem k tématu transsexuality (ale i jiných menšin) zahrnul do povinné "četby". ()
Reklama