Božena
Režie:
Lenka WimmerováKamera:
Richard ŘeřichaHudba:
Jakub KudláčHrají:
Anna Kameníková, Aňa Geislerová, Jan Hájek, Jan Nedbal, Lukáš Melník, Eva Podzimková, Kryštof Hádek, Martin Myšička, Václav Jílek, Ondřej Malý, Václav Matějovský, Vladimír Škultéty (více)Obsahy(1)
Je rok 1842. Němcovi se právě přistěhovali do Prahy, kde se Josef snaží etablovat jako finanční úředník. Báře je dvacet dva let, je matkou čtyř dětí a po posledním těžkém porodu už nemůže rodit. Před mladou ženou toužící po společnosti se rázem otevře nový svět. Osudným je pro ni český ples na Žofíně. Josef ji přivede do společnosti české kulturní elity. Bára svou bezprostředností získává nové přátele a její srdce se nečekaně rozhoří. (Česká televize)
(více)Recenze (73)
Ze školního učiva a z četby jsem si uchovala v paměti vzpomínku na spisovatelku, jejíž díla byla ještě po stovce let čtena a filmována, jako na krásnou a inteligentní ženu. Její pohádky, povídky i Babička mne od dětství doprovázejí. Na tom jakýkoliv film pitvající její život v zájmu komerce a na základě neprověřených skutečností či autorské licence, nic nezmění. Netoužím ji vidět jinak, chci si svou dětskou vzpomínku uchovat. Když pod praporem reality zhanobíme svou literární minulost, jaká nás čeká budoucnost? Spisovatelka už nežije, nemůže se bránit. K žádné současné autorce by si scénáristé něco takového nedovolili, ať už by její morální kredit byl jakýkoliv. ()
2. část) Sotva dospělá Božena, ovšem už se čtyřmi dětmi a mužem, který je čestný a vzdělaný vlastenec. Ovšem, stále jsme v polovině 19. století, kde se ženám muži dvoří, doma jsou však v pozici vládce (výborně a uvěřitelně obsazen Jan Hájek) a žena je součástí majetku. Drží ale slovo, bere ženu do společnosti a seznamuje s národními buditeli. Nadšená Božena objevuje krásu češtiny, ale i prvního živého básníka. Prvně propadne žáru lásky. Natolik, že by v tu dobu byla ochotna i opustit rodinu (moment, za který jí mnohý divák vyčinil v hodnocení ;). No, není to také známka toho, jak dobré je zpracovaní námětu? ()
Znatelně lepší než první díl. Ke zlepšení určitě přispělo zapojení dobových autorů, které většina známe ze školní docházky. Konečně je tu tak více cítit atmosféra dané doby. Člověk se také dozví i nové fakta, aspoň pro mě je novinka třeba Erbenova koktání. Chválím opakující se klavírní motiv. Na škodu tak jsou akorát řekl bych na tu dobu nereálné sexuální scény, nějak si nedovedu představit, že si Božena užívá s milencem opřená o zeď někde na ulici. ()
Kameníková se mi líbí, mám obavy z její výměny za Geislerovou, které je všude příliš. Zaujal mě výborný Lukáš Melník. A Jan Nedbal jako Nebeský byl neskutečně roztomilý. Erotické scény mi nevadily, nebylo toho moc vidět. Pokud Němcová taková byla (počet milenců to dosvědčuje), proč to zatajovat. Její tvorbě to neublíží. Co třeba intimní život Máchy nebo nemanželské děti Tyla? ()
Takže podle Lenky Wimmerová být feministkou znamená umět podvést manžela a nestarat se o děti (ale mluvit o tom, jak je má ráda). No, možná na tom něco je ;) Ale vsadila bych se, že takto to autorka pojmout nechtěla… Sázka na sexuální svobodu jako leitmotiv druhého dílu se podle mě úplně nezdařila – zejména proto, že skrz tuto autorčinu konstrukci skutečnou Němcovou nevidíme. Vidíme nevázanou puberťačku, která prolétla strojem času, takže hovoří plynně jazykem 21. století a také jím myslí. Vidíme divošku, která touží po sebeprosazení a je ochotna jít přes mrtvoly – to vše je typické 21. století. Němcová podle současníků a korespondence nebyla sexuální, nýbrž sensuální (!) obětí sebe sama. Autorce se buď tento rozdíl nepodařilo rozkrýt, nebo ho vůbec nechápe. Vztahy s lidmi (nejen ty milostné) byly pro Němcovou vitální, což vyplývá také ze všech jejích děl. Tím víc, čím v nich plavala často naznak, nebo se v nich přímo topila. Právě neschopnost zdravých vztahů navzdory okolnostem (v rozporu s děsivou touhou po nich) ji strhávala stále víc ke dnu. Anna Kameníková je jistě skvělá herečka, ale vypadá to, že dostala za úkol předvést chladnou a domýšlivou manipulátorku, což je rys, který jistě Němcová měla ve svém nakonec dost schizofrenním rejstříku, ale ze zcela jiných psychických důvodů, než z těch, které prožívají děti současného blahobytu. Kde je snění, zoufalost, rozervanost, pochyby, a především, kde je její LÁSKA? Ani mezi vášní a láskou není rovnítko, natož mezi láskou a sexuální avantýrou. Tohle se z 19. století na současné plátno přenést nepovedlo. Přitom to k Němcové patří nejvíc. EDIT: Pustila jsem si díl podruhé a je možné, že hloubka citu, který není emocí, není přítomna v díle nikoli pro autorčin záměr, ale nakonec skutečně jen proto, že to herečka Kameníková nemá v nátuře (ani zkušenosti). Když říká „pukně mi srdce,“, je to jako kdyby říkala: „právě jsem přinesla brambory.“ Třeba se změnou herečky nastane i proměna sobeckého ledu ve zkušenost (odpovídající nakonec počtu dětí vzhledem k věku), která se se staletími přesouvá stále do vyšších ročníků… ? Zatím je to škoda, ono vlastně všechno kromě té Boženy i v druhém díle celkem sedí… :) ()
Reklama