Režie:
Anh Hung TranScénář:
Anh Hung TranKamera:
Benoît DelhommeHudba:
Tôn-Thât TiêtObsahy(2)
"Cyklo" je název pro bicykl-taxi, ale i přezdívka 18letého chlapce, který se snaží žít poctivě a tvrdě pracovat, aby přežil v zoufalé chudobě největšího vietnamského města Ho Chi Mihn City. Žije se svým starým otcem (Le Kinh Huy) a dvěma sestrami (Tran Nu Yen-Khe, Pham Ngoc Lieu) a během dne převáží anonymní cestující přelidněnými ulicemi. Když však jeho kolo ukradne místní gang, Cyklo je nucen vstoupit do podsvětí tohoto zkorumpovaného města, plného organizovaného zločinu a násilí. Sveden lehce vydělanými penězi, se Cyklo propadá hlouběji a hlouběji do kruhu zločinů a zločinecké skupiny, vedené tichým charizmatickým „Básníkem" (Tony Leung) z výše postavené vietnamské rodiny. Vše se ještě více zkomplikuje, když Cyklo zjistí, že i jeho starší sestra se nechala svést hloubavým Básníkem a začala s prostitucí jen proto, aby ho potěšila. Režisér tohoto podmanivého a vynalézavého snímku Tran Anh Hung, jehož brilantní debut Vůně zelené papáje (1993) ho zařadil mezi vizuální filmové mágy, tu kombinuje neorealistický styl Zlodějů kol (1948) s kinetickou energií Taxikáře (1976) a podává odvážný příběh o nevině ztracené ve vietnamské městské divoké džungli. (Film Europe)
(více)Recenze (32)
Z odstupu doby, kdy filmografie Trana Anh Hung čítá již pět titulů, se jeho druhý snímek ukazuje v novém kontextu. Pokud můžeme z doposud vzniklých titulů vyvodit nějaké zobecnění, pak že Tranh pravidelně střídá až eskapistické okouzlující intimní portréty každodenního života a emocionálních výkyvů obyčejných postav s ponurými a destruktivními reflexemi soudobé společnosti a jejích temných stránek. Přírodními motivy a každodenními rituály protkaná "Vůně zelené papáje" tak souzní s "Na vertikále léta" a principielně i s "Norským dřevem", zatímco urbánní špína, existenční i existenciální marasmus "Rikši" nachází svou mocninu v postkoloniálním eposu "Přicházím s deštěm". V "Rikšovi" Tran předkládá obraz organizovaného zločinu v dobovém Ho Či Minově městě (Saigon), při čemž se zaměřuje na to, jak v daném prostředí berou za své osobnost a emoce jednotlivce. Základem vyprávění jsou dvojice, které se vzájemně doplňují jako dvě strany jedné mince. Hlavní hrdina, mladý rikša, jenž je proti své vůli vtažený do světa kriminality, de facto zosobňuje minulost citově sklíčeného mafiána ztvárněného Tonym Leungem, jenž zase značí hrozbu, kam až by mohlo působení na hraně zákona hrdinu dovést. Podobně hrdinova křehká a nevinná sestra má svůj protipól v šéfce gangu. Tran jakoby mimoděk naznačuje, že základem kariéry v organizovaném zločinu je oproštění se od emocí, ale že současně lidé ze své podstaty toho nejsou schopni. Počínaje šéfkou upínající se ke svému synovi přes likvidátora zpívajícího svým obětem ukolébavky po citlivého básníka delegovaného do role nelítostného pasáka a gaunera, všichni v sobě mají emoce, které ale v jejich prostředí představují slabost, jež jim může být osudná. Film se pak stává metaforickým i přímým svárem o duši hlavního hrdiny, který tomuto prostředí střídavě propadá i odolává. To vše Tran podává ve vizuálně strhujícím zpracování, které ale nesklouzává k prázdné manýře. Plovoucí kamera např. jakoby mimoděk od násilí či kriminálních praktik zahlédne tu z okna či přes hranu střechy, aby ukázala, že vše zobrazované se děje nikoli v nějakém fikčním světě, ale doslova hned vedle rušných ulic a každodenního života. ()
Pokiaľ ste videli v Spároch Manily, mohli by ste tušiť, do čoho idete. Samozrejme oba filmy majú svoje odchylky, pre Európana ale asi nie až tak zrejme viditeľné. Anh Hung Tran mal pred sebou látku, na ktorej si mohol vyskúšať všetky formulky gangsteriek a zavŕšiť dej napríklad prestrelkou v uliciach mesta. Lenže film v konvenčnom ponímaní negraduje, ale skôr sa začína postupom času viac ponárať do myslí a pocitov postáv a snaží sa ich vyjadriť najmä obrazom. Atmosféra tohto veľkomesta je prenesená na plátno tak, ako len bolo možné, vrátane záverečnej kamerovej "odbočky" do bohatej štvrte, i keď možno trochu lacnejšej. Spočiatku si myslíte, že príbeh má jedného hlavného hrdinu, potom začnete podrobnejšie vnímať aj chlapcovu sestru a nakoniec budete rovnako premýšľať aj o Básnikovi. ()
Popravdě řečeno byl jsem připraven tenhle film rozcupovat na kousky v komentáři, ale naštěstí jsem se vydržel dívat do konce a můj negativní dojem zmizel. Je to jednoduchý příběh. Mladému chlapci ukradnou v Saigonu let. 90tých rikšu a je nucen pracovat pro svoji šéfku jako člen gangu. Není to práce pro lidi se slabým žaludkem. Hlavní hrdina pracuje seč mu síly stačí, jeho sestra se nechá dobrovolně zneužívat pasákem, prasákem a morálně rozvrácenou osobností, kterou hraje Tony Leung, jinak šéf sekce prostituce/násilí v gangu. I když se o něm nedá napsat nic dobrého, ke konci ukáže pokud ne svědomí, tak minimálně znechucení svou osobou a to co dělal. Mladík, který přesedlal do gangu, má čím dál těžší úkoly a jeho osud je propleten se šéfkou gangu. Příběh je vylíčen velmi syrově a realisticky, prostředí Saigonu tehdejší a tamější chudoby na Vás doslova dýchá. Hudba se vyskytuje jen v pár scénách přednost má přirozený provozní hluk prostředí. Nicméně, na rozdíl od Kim Ki Dukových filmů, tento snímek ukazuje nejen problémy, bolest, špínu a rány světa, ale nabízí i určitou katarzi. Poetické momenty jako v prvotině režiséra tu moc nehledejte, šel zde za něčím jiným. Chtěl ukázat jak se lidé dají zneužívat, akorát si nejsem jistý zda chtěl ukázat, že za to může prostředí, určitá doba, nebo jsou k tomu chování hrdinové neodvratně předurčeni svou povahou. Poznámka na závěr: Jak rozdílně Saigon vypadal a vypadá teď, to mě ke konci dost šokovalo. ()
Opäť som sa raz nechal unášať filmom do vzdialených a mne neznámych končín sveta, v ktorých by som až takto pokročilú filmarčinu rozhodne nečakal. Tentokrát som sa ocitol v Ho Či Minovom meste. V ľudskom mravenisku, pulzujúcom životom, na jednej strane možno odpudivom svojou špinou, hlukom, zločinnosťou, na strane druhej ale zároveň aj istým spôsobom príťažlivom. Skvelá kamera nám servíruje úžasnú obrazovú nádheru, hoci to, čo ukazuje je špinavé a silne znepokojivé (predovšetkým spôsob života hrdinov filmu). A robí to spôsobom nesmierne autentickým, doslova diváka vtiahne do diania, aby si všetku tú hnusobu prežil spoločne s postavami filmu. Jednotlivé obrazové výjavy sú prekladané akoby bez ladu a skladu (scénu brutálnej vraždy vystrieda scéna malých školáčikov rozkošne spievajúcich detskú pieseň), lenže táto rôznorodá mozaika je mimoriadne dômyselná a ako celok funguje perfektne. Podobne ako slová básne recitované jednou z postáv, ktoré sú jednotlivo ako asociácie bez hlbšieho významu, ale ako celok tvoria krásu. Akýmsi hlavným motívom filmu je strata nevinnosti v džungli, v ktorej vládne zločin. Zaradené v zozname 1001 filmov, ktoré musíte vidieť, než umriete. ()
Film Rikša se topí v krvi a sexuální zvrhlosti. Vyznačuje se naturalistickým přístupem a semtam si ulítne na uměleckých makro záberech, které pro mě představují jeden z mála světlých okamžiků. Film Rikša vás zavádí do světa chudoby, symbolických dozvuků války, zmrzačených těl, prostituce a gangů. Lyrika, kterou mám na východních filmech tolik ráda, do filmu vstupuje pouze v podobě písní, ale ty stejně jako uvolněné pojídání papáji jsou pro mě chabým pokusem, jak vyvážit všudypřítomné násilí snoubící se s úchylností, dekadencí a autodestruktivními sklony. Je toho tolik, že to zavání prvoplánovostí. Film možná chce zobrazit hledání cesty ze sociálního vyloučení ustícího do totálního morálního rozkladu, možná chce navodit filozofické otázky, zda jsme strůjci či oběti, pro mě je však film Rikša stoka, do níž se vás autor snaží víc a víc vtáhnout a tím míň se mu to u mě daří. Naštěstí. Už jsem si jen přála, aby to skončilo, odejít totiž od toho moc nejde... ()
Galerie (17)
Photo © Salon Films
![Cyklo - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/159/967/159967213_86e071.jpg)
Reklama