Režie:
Douglas SirkScénář:
Peg FenwickKamera:
Russell MettyHudba:
Frank SkinnerHrají:
Jane Wyman, Rock Hudson, Agnes Moorehead, Conrad Nagel, Virginia Grey, Gloria Talbott, William Reynolds, Charles Drake, Hayden Rorke, Leigh Snowden (více)Obsahy(1)
Po smrti svého muže žije Cary Scott (Jane Wyman), až na občasné návštěvy svých dvou téměř dospělých dětí, sama v malém městě. Jakýmsi zvláštním způsobem ji přitahuje nekonvenční zahradník Ron Kirby (Rock Hudson), až se nakonec přestane svým citům bránit a s podstatně mladším mužem se sblíží a zamiluje se do něj. Když ovšem oznámí své zasnoubení, narazí na nepochopení a překážky. Děti vyčítají matce, že jim svým "nerozvážným" počínáním zničí život. Nakonec se zamilovaný pár po bolestivém zklamání od sebe odvrátí. Ale samo nebe nachází východisko.. (MacGuffin)
(více)Recenze (23)
To, že láska dvoch ľudí z rozdielnych vrstiev znamená obrovský problém ( hlavne pre spomínaný pár ), je skutočnosť známa snáď už od praveku. Douglas Sirk túto spornosť predviedol v tých najlepších hollywoodskych farbách a netreba nič, len dodať, že pre sentimentálne založených to bude revačka jak bejk. ()
„Všetko, čo nebo dovolí” , alebo i taká láska zabolí, lebo pokiaľ sa Cary Scott spamätá, tak aj Ron Kirby zo skaly zoskočí, až sa takmer (pri)zabije, keď samotná, hútna vrstva snehu, aspoň voľný pád utlmuje, inak by už bolo hádam neskoro nad rozliatym mliekom plakať. Zakázaný vzťah sa rodí, kedy závistliví susedia senzáciu obľubujú, či aj vlastné deti matku odsudzujú, kde staršia vdova a mladý záhradník, podľa nich všetkých, nemravný pomer majú, až útočisko, v starom, útulnom mlyne, spoločne nachádzajú. Najprv to skúšajú po dobrom rozumne vysvetliť, a keď sa už fakt nedá, tak sa rozchádzajú. Zbaviť sa deciek isto musí, že ani vlastnú bedňu extra nemusí, a tak druhá šanca sa črtá, i keď na vážkach ešte musí byť, akoby sa to celé malo skončiť ? / Sirk, Wyman a Hudson, to je najmä spoľahlivý trojlístok, ktorý čímsi vždy prekvapí, že som bol tentokrát o čosi viac spokojnejší, ako s predchádzajúcim Magnificent Obsession, čo bol až extra scenáristicky prekombinovaný. Vynikajúca Mettyho technicolorová kompozícia obrazu, ktorá odráža celkovú náladu postáv, i podľa farby vlasov. Vekový rozdiel je naprosto reálny, a možno i preto sú tak autentickí, ako len môžu byť. Táto romantická-dráma mi neuveriteľne sadla. ()
Na první pohled strašně jednoduchá zápletka o tom, jak se žena a muž do sebe zamilují, kdy jediný problém je v tom, že každý je z trochu jiné společenské vrstvy. Hlavně v jejím případě by vadilo, kdyby se s ním dala dohromady. Jenže ona si uvědomuje, v hodně silných scénách, že to, co chce ona, vlastně není až tak sobecké, alespoň ve srovnání s tím, co chtějí ostatní, kterým se ona chce podřídit. Krásný film. ()
Telenovela ako vyšitá. Veľký príbeh lásky, plnej prekážok, až to vyústi do očakávaného mierne dramatického konca... Dialógy, aj správanie postáv šuští papierom, že vám z toho musí byť do smiechu, navyše ani herci sa tu moc nepredviedli, zaujme jediné mladučká Gloria Talbott s jej študovanými rečami. Ešte aj tá hudba tomu pridá klinec do rakvy, aspoň že to je také pekné, hýriace všetkými farbami. Mám rád romantické drámy, pokiaľ sú uveriteľné a chytia za srdce, toto sa ale vôbec nepodarilo. Ani chémia medzi Jane a Rockom nefunguje, tie namyslené decká by si zaslúžili pekných pár poza uši a tá nobl smotánka, čo žije v malých vidieckych domčekoch a tvári sa, akoby boli minimálne kniežatá, veľmi úsmevné. ()
Na povrchu slaďák barevný jako disneyovky (s nejspíš nezáměrnými odkazy na Bambiho a Starý mlýn), pod povrchem temný příběh ženy, které upjatost středostavovské společnosti brání v citovém osvobození. Dohromady emocionálně i intelektuálně nesmírně bohatý zážitek. Dům na předměstí, dobovými seriály a reklamami prezentovaný jako místo nebeské idyly, je protagonistce peklem, z něhož nedokáže uniknout. Jak právě televize (de)formovala a dodnes deformuje společenské postavení ženy ukazuje zřejmě nejslavnější scéna filmu, kdy se hrdinčin odraz stává vězněm televizní obrazovky, kterou jí přinesl syn ve víře, že mu matka se svými nepřístojnými nápady nebude více překážet na jeho cestě k úspěchu. Její postavení reflektují také jiné rekvizity, vystupující zde jako symboly konformního a konzumního života lidí, kteří před sociální realitou zavírají oči (nebo dveře, jak se děje ve scéně se služebnou v pozadí). Objekty vyjadřují to, co Cary, svázaná konvencemi, vyřknout nemůže. Skrze ně, skrze barvy, svícení a úhly kamery Sirk sděluje podstatné a stvrzuje tím svůj post nejrafinovanějšího filmového psychoanalytika poválečné americké společnosti. 85% ()
Reklama