Režie:
Barbra StreisandKamera:
Stephen GoldblattHudba:
James Newton HowardHrají:
Nick Nolte, Barbra Streisand, Blythe Danner, Kate Nelligan, Jeroen Krabbé, Melinda Dillon, George Carlin, Jason Gould, Brad Sullivan, Nancy Moore Atchison (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Snímek Pán přílivu, nominovaný na sedm Oscarů, zrežírovala Barbra Streisandová, představitelka hlavní role newyorské psychiatričky Susan Lowensteinové. Ta se snaží pomoci depresemi sužované spisovatelce, která se už poněkolikáté pokusila o sebevraždu. Tuší, že kořeny jejích problémů sahají do dětství, a proto požádá bratra své pacientky, nezaměstnaného trenéra amerického fotbalu z Jižní Karolíny Toma Winga (Nick Nolte), aby jí poskytl vodítko k odhalení jejich rodinné historie. Během zoufalého pokusu zachránit zdravý rozum své sestry i vlastní duši se Tom a Susan vydají na nepříjemnou cestu dlouho potlačovanými vzpomínkami. Cestu, na níž Tom zároveň dodá doktorce Lowensteinové odvahu řešit vztah s jejím násilnickým manželem. Tito dva lidé, pocházející z naprosto odlišných světů, stanou tváří v tvář své bolesti a zjistí o sobě skutečnosti, které jim oběma změní život…a přitom se do sebe zamilují. (Cinemax)
(více)Videa (1)
Recenze (86)
Ne, nevěřím, že uvnitř rodiny neexistuje neodpustitelný zločin, nevěřím, že výkupné za vysvobození ze zhoubných hlubin mlčení a drásajících čelistí vzpomínek zaplatíte jen sdílením tajemství a očistnou mocí pláče, a už vůbec nevěřím tomu, že při obsazování rolí Lily a Savannah, v předloze bolestně krásných žen, trochu nezabouchalo pěstí do stolu režisérčino ego. A dost možná bych nevěřila ani tomu, že by na mě kdy filmová verze Pána přílivu mohla zapůsobit se srovnatelnou silou jako anglickojazyková pokladnice, kterou je její předloha, nebýt několika maličkostí. Maličkostí, jež si urvala nemalou část mého hodnocení, je o hlavu mě převyšující Nick Nolte, který mě s pohledem osoby, pro kterou je peklo místem, kam si chodí přečíst ranní noviny, provádí hereckým rájem, a jako při každém svém snímku se mě němě ptá, proč stále ještě není v mé herecké TOP, a já už nemám výmluvy, které bych mu poskytovala místo odpovědi. Maličkosti nevroubily životní cestu autora knihy a scénáře Pata Conroye, platícího daň za svůj dar vypravěčství podobně jako Savannah Wingová, a maličkostí se nedá jako ostatně nikdy nazvat hudba Jamese Newtona Howarda. Maličká není šíře talentu Barbry Streisand a zrovna maličkým se nedá nazvat ani můj knedlík v krku při závěrečných monologových minutách, který není možné splknout ani vyplivnout, musí se jen vydržet a spolu s tichým přikyvováním slovům o touze po dvou životech pro každou lidskou bytost a večerních pohledech k severu nechat zvolna se rozplynout. ()
...Barbra nikdy nepatřila k mým hereckým oblíbenkyním i když uznávám že herečka je skvělá...to co ale dokáže na druhé straně kamery jen dokazuje že když to v sobě člověk má ukáže to tak jako tak...herečka mi přijde poněkud "přetažená" jako režisérka má v sobě dostatek pokory a citlivou ruku...a říkám to nerada ale hurá...není to muzikál!!! ()
Přeslazené okamžiky a dialogy? Nejspíš jo. A co jiného je život než nejpokleslejší brak, nejnevkusnější kýč a nepřetržitá řada oslími můstky spojených nejneuvěřitelnějších náhod, za jaké by obecenstvo vypískalo i scénáristu venezuelského seriálu? Jediný rozdíl mezi Pánem přílivu a realitou vidím v tom, že na chlapy jako Nick Nolte narazíte vzácněji než na garnáta v kanále a na lásku jak trám jakbysmet. Tak si jich važme a litujme každého, kdo nikdy v životě nevyslovil ty přeslazené, kýčovité a patetické věty a nemyslel je smrtelně vážně. ()
Příběh o traumatech kazících život, ze kterého se poměrně překvapivě vyvine silná (protože smutná) romantika. Způsoby vyprávění se za třicet let značně změnily, cynický člověk se zamyslí nad tím, zda jizvy minulosti skutečně zahojí přiznání strašlivého tajemství jiné osobě a popřemýšlí nad tím, jak si režisérka Streisandová plánuje scénku, kde se tulí v růžových podkolenkách na houpacím křesle k odbarvenému Noltemu. Ale je těžké nepropadnout části filmu, kdy dvě postavy unikají vztahem z klecí svých ne úplně šťastných životů a užívají si štěstí a naději. ()
Jsem zdrcen. Já, který z jakéhosi vnitřního patvarného důvodu nesnáším Barbru Streisand, musím uznat, že je to setsakra schopná ženská. A v tomhle filmu i pořádně (a nejenom fyzicky) atraktivní ženská, i když to nehraje roli... Ale víte co? Výměnou za požitek z Pána Přílivu to přiznávám rád, i když mi závěr filmu zkazil odpoledne víc než zpráva o volebních preferencích pro KSČM. Holt život je někdy nespravedlivý:) Skvělé herectví, skvělá výprava, skvělý příběh, skvělá hudba (James Newton Howard umí), prostě nechutně dobrý a silný snímek. ()
Galerie (52)
Zajímavosti (10)
- Když NBC v roce 1995 film vysílala, Barbra Streisand (Susan) zavolala do televize uprostřed filmu a požádala o snížení hlasitosti reklam, které byly v porovnání s relativně tichým filmem velmi hlasité. Víkendový provozní manažer jí vyhověl a snížil je o dva decibely. (sator)
- Režisérka Barbra Streisand původně najala skladatele Johna Barryho, aby pro film složil hudbu. Barry projekt opustil, protože Streisand trvala na tom, aby se kvůli práci na hudbě přestěhoval z New Yorku do Los Angeles, a Barry nechtěl pracovat s někým, kdo mu neustále kouká přes rameno“. Streisand najala jako skladatele filmu Jamese Newtona Howarda. Barry později přejmenoval svůj hudební motiv „Prince of Tides“ na „Moviola“ a vydal ho na stejnojmenném albu z roku 1992. (sator)
- Režisérka Barbra Streisand původně chtěla do role otce a syna obsadit Jeffa Bridgese a Lloyda Bridgese, ale Lloyd roli odmítl. (sator)
Reklama