Režie:
Gunnar VikeneKamera:
Sjur AarthunHrají:
Kristoffer Joner, Maria Bonnevie, Kim Bodnia, Hildegun Riise, Gitte Rio Jørgensen, Endre Hellestveit, Min Min Tun, Kjersti Botn Sandal, Jon Bleiklie Devik (více)Obsahy(1)
Tři dny před Vánocemi na psychiatrické klinice v Sollihogda. Reidar očekává fatální srážku s meteorem. Chce zachránit celý svět i dívku Juni před blížící se katastrofou. Juni ale o záchranu příliš nestojí a bije všechny kolem. Reidar se nevzdává: Co když je i rána do nosu projevem lásky? Dále je tu impotentní psychiatr na pokraji zhroucení, taxikář s pochybnou morálkou, zoufalý uprchlík z Barmy, čekající na povolení k pobytu, a roztoužená sociální pracovnice, stýskající si po domově. (oficiální text distributora)
(více)Videa (1)
Recenze (26)
Naletěl jsem a pod temnými nebesy Štědrého dne jsem dostal černohumorný zásah do mých filmových slabin. Na tento severský grc, který není ničím jiným než čistokrevnou absurdní komedií s velmi svérázným (rozuměj nechutným) černým humorem - babka táhnoucí zasněženou plání mrtvou kolii a všechny další scény ve kterých se babka se psem vyskytnou - nebudu vzpomínat jinak, než jako na film, který mi v rámci filmu pokazil náladu Štědrého dne. Opravdu si nepamatuji, kdy ANO ze všech jednotlivých karikaturních postaviček mi bylo až tak šoufl - vedle babky vedl párek latentních gayů a zcela zbytečná postava barmského imigranta. Hlavním problémem snímku z mé strany ovšem je, že jsem očekával hlubší psychologické drama z psychiatrického oddělení, řešení skutečných osudů a problémů a ne zcela nepokryté ignorování pravidel psychiatrie ( nemocnice) jako takové, ale i psychických poruch samotných. Je mi z toho filmu zle a finální ohňostroj, který ve filmu završil scenáristickou bezradnost (plácání jedné hovadiny na druhou) byl mým diváckým vysvobozením, že to vše konečně končí. Zmiňovat to, že všichni herci byli příšerní a ještě příšerněji (bez jakékoliv návaznosti) byl film sestříhán je již zbytečné. Závěrem, jako pokus o psychologické drama absolutní odpad, pokud to vezmu jako čistokrevou černou komedii, patrně to funguje. Ovšem ne na mě. 20% ()
„Jsme skupina bohatých lidí s alternativním pohledem na realitu.“ Nejtěžší na filmu je uchopit jeho humor. Ten je místy tak černý a ujetý, že až humorem být přestává. Vůbec je tahle svérázná tragikomedie na absurdní, divné a zvláštní momenty bohatá. A také postavy. Ať už je to Reidar posedlý meteority, házením tenisáku o zeď a odmítavou dívkou (kdo by ovšem nezatoužil po ženě, od které po letmém dotyku dostane pěstí, lampou či ostrý střep přiložený k hrdlu), Juni naivně věřící, že si ji vezme rodina k sobě, a neúnavně se snažící se zabít, psychiatr dobrovolně se ničící pozorováním nevěrné manželky přímo při akci, barmský utečenec předstírající své bláznovství, pár malinko „citlivějších“ ale přitom homofobních přátel či třeba Reidarova matka, jež přece vše zvládá. Nutno dodat, že film pracuje s velkou nadsázkou a je třeba ho brát s nadhledem, což se mi místy ne úplně dařilo (a silně ho nedoporučuju milovníkům zvířat). Díky zvláštní, přesto funkční kombinaci civilnosti a jakési „trhlosti“ dám filmu ještě slabší 4*, ale jistě nebude pro každého. ()
Celkem prijemny film v poklidnem ( skandinavskem ) tempu. Filmy tohoto typu mam moc rad, cerny humor, absurdni situace, kvalitni herecke vykony. Komu se tento snimek libil, at se podiva na dansky film Adamova jablka ( nekolikanasobne lepsi ). Trosku mi zde vadila az prilisna predvidavost deje, co se stat melo, stalo se ( vyhorela benzinka, Juni se nekoho dotkne-koho asi?, micek proleti skrz zed... ). Nebyt vynikajici postavy pani Ruud a nemit slabost pro seversky film, hvezdicku uberu. ()
Psychiatrická léčebna a v ní blázni. Blázni, kteří touží, přemýšlí, milují, fantazírují, jednají přímočaře pod vlivem svých stavů. A pak jsou tu ještě ti na druhé straně, ti "normální". Taky touží, přemýšlí, milují .... ale i podvádějí, lžou, opouštějí. Dva světy sami pro sebe se někdy řízeně někdy náhodně proplétají .... jako míček, který podle Reidara může za určitých okolností proletět zdí. Laskavé, křehké a odzbrojující norské překvapení a možná jím ani není, možná záleží jen na míře divácké deformace "popcornem" a ochotě nechat se okouzlit něčím novým. Maria Bonnevie (pacientka Juni) mi byla strašně povědomá a teprve po nahlédnutí do její filmografie, jsem si vzpomněla, jak mě kdysi zaujala její fatální Dina (v Dině) a vím, že půjdu po dalších filmech s touto skvělou herečkou. ()
Vánoce v blázinci. Dostatečně depresívní snímek. Kdyby ho pustili o Vánocích, myslím, že značné procento obyvatel této planety si to "hodí". Jelikož jde o severské drama, tvůci nepropadají žádné naději. To je v tomto případě trochu tristní, protože jiskřičku by to vykřesat chtělo. Nakonec snad jen ta láska...70% ()
Reklama