Scénář:
Mirko PašekKamera:
Karel DeglHudba:
Julius KalašHrají:
Oldřich Nový, Sylva Langová, Nelly Gaierová, Stanislav Neumann, Zdeňka Baldová, Jára Kohout, Jiří Plachý st., Vladimír Řepa, Jana Mikulová (více)Obsahy(1)
Oldřich Nový byl a navždy zůstane pro český film ztělesněním šarmu, elegance a osobního kouzla, kterému podléhaly všechny ženy bez rozdílu věku. Ve svých nezapomenutelných milovnických rolích byl nejen romantikem, který byl schopen se zamilovat do dívky z dávného obrazu, podlehnout čokoládově hnědým očím přítelkyně pana ministra, ale také svůdníkem, pro kterého byla nevěra pravidelně provozovaným sportem, nebo naopak novomanželem posedlým žárlivostí. Právě takový byl Viktorin, hlavní postava bláznivé secesní komedie, kde se vše točí kolem mohutného jeleního paroží. Jeho nedobrovolným majitelem se stane právě žárlivý Viktorin a tak jistě není těžké uhodnout, co všechno takový "trefný" dar může způsobit. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (27)
Parohy jsou především divadelní fraškou. Kompaktnost celku není nejstabilnější, Nového ironie je často ve svém výsledku nevhodná k navození potřebného stavu nálady daného okamžiku a vyzdvihovanou výtvarnou stránku filmu ocení pouze labužníci. Ale stále jde o komediální dílo, které svou absurditou a propletencem vztahů pobaví i dnes. Občasná škobrtnutí lze bez uzardění přehlédnout a energické nadšení protagonistů nás vtáhne do reje vnitřního pnutí žárlivosti a hledání skutkové podstaty. Hravý nadhled je dominující a nechává všechny své hrdiny dojít až k hraničnímu stavu počátku nepříčetnosti. Závěrečná symfonie destrukce má symbolický význam a nemusíme se s ním ztotožnit. Hlavní postavou rozverné partnerské veselohry je Viktorin (příjemný Oldřich Nový), veselý muž s poklidným rodinným životem. Jeho rozpustilá duše, nesprávně pochopená slovní hříčka a touha po senzaci v očích maloměšťácké morálky spouští nejbizarnější etapu jeho života. Honba za přeludem vede do několika stran, a přesto se všechny cestičky sbíhají na jediném místě. Kupuje se střelná zbraň, slídí se odhodlaně a zarputile se číhá na vlastní cíl. Hlavní ženskou postavou je Zuzana (půvabná Sylva Langová), Viktorinova důvěřivá manželka. I prostoduchá duše umí znejistit svou rafinovanou dráždivostí, která nepřipravené mate a dráždí. Hledá se viník, ale opakovaně se naráží jen do klubka změti všech možných vášní a obav. Důležitou postavou je věštkyně Sybila (zajímavá Nelly Gaierová), sebevědomě povýšená osůbka. Těží z tápání osob v nejrozličnějších partnerských svazcích a každé vlastní zaváhání ostentativně zahlazuje dalším úderem sužované duši. Osud je chronický cynik a věštkyni vysílá do stejně bludných kruhů usilovného hledání poklesků svého vlastního partnera. Z dalších rolí: Sybilin opomíjený a chybující manžel Alfred (velmi příjemný Stanislav Neumann), Zuzanina rázně zakročující matka (sympatická Zdeňka Baldová), Zuzanin bezstarostný a bavící se otec Václav (velmi zajímavý Jára Kohout), Sybilina naivní dcera Elsa (Hana Šolcová), Elsin vytrvalý a osobitý milenec Edmond (dobrý Jiří Plachý st.), nešikovný tajný detektiv (zajímavý Vladimír Řepa), svědomitý reportér Hugo Peterka (František Filipovský), snaživá Sybilina panská Cecílie (Jana Mikulová), Sybilin nešťastný soused Emil Koks (zajímavý Jiří Pravda), náhodou sužovaná dáma u Kokse (půvabná Taťána Vavřincová), nevrlý malíř Rudolf Tatrmák (Jiří Joran), či Viktorinův rozverný přítel Eman (Bohuš Záhorský). Škoda nevyrovnanosti a částečné kontraproduktivity! Ale i s tímto nedostatkem si lze humornou nadsázku a rej bláznů vychutnat. Jde o vztahy a důvěřivost, přípustné je téměř vše. Rozverností proti zatemnělým hlavám? Inu, proč ne. ()
Hodně potřeštěná secesní komedie se pravděpodobně hlásila k René Clairovi. Bohužel český "slaměný klobouk" z toho nebyl. Tomuto stylu slušel mnohem víc němý film využívající pravidel grotesky. Jasně to dokazují také Clairovy filmy z padesátých let (Francouzský kankán, Velké manévry), ale pokud budu srovnávat Parohy právě s nimi, vycházejí z toho celkem dobře. Tento snímek postupně dozrává a ačkoliv se na mnoha místech vleče, dá se mu přijít na chuť. Secesní atmosféra má svůj půvab, bohužel zde se ji podařilo navodit spíše dekoracemi a kostýmy, než hereckými výkony. Oldřich Nový byl zvyklý na trochu jiný styl a sem se opravdu moc nehodí. Ale jsou zde některé zajímavé figurky a pár vtipných narážek v dialozích. Nejvíc v tomto filmu zaujme paní Sylva Langová-Williams, která si po několika žabcích z třicátých let zahrála v českém filmu pouze jednu hlavní roli, právě tuto. A pak na scénu vystupují pánové Alfréd Radok a Jiří Brdečka, zatím celkem nenápadně. Jednou za čas se na tento film rád podívám. ()
"Nerozčilujte se, šlechetná vědmo, nechtěl jsem urazit vaši kouli." Úvod filmu byl mírně řečeno rozpačitý, ale někdy po nesmírně rozvleklé návštěvě kabaretu to přece jenom začala být dobrá zábava. Nejvíce ze všeho se mi líbilo herectví Oldřicha Nového, jehož hlavní hrdina se choval jako jakási kombinace Čeňka Šlégla a Miloše Kopeckého. A ty jeho kouzelně kradmé pohyby při sledování manželky! "Koupil jsem si pistoli. Nabitou." - "Na co?" - "Naostro." ()
Bezradné východisko - zahalit tenhle blábol do secesní Prahy sice nijak nepomohl, ale ani neuškodil. Sylvu Langovou bych sice chtěla vidět nahou, ale Olgu Augustovou raději o nějakých 12 let mladší a Nelly Gaierovou nesnesu. A ten Oldřich? No co s ním, když se na vrchol dostal až v tak zralém věku. To budeme mládežnická léta předstírat až do smrti? Bohužel ano. ()
Parohy mají v záhlaví, že jsou rozmarnou hříčkou, což docela dobře vystihuje podstatu této veselohry. Najdou se v ní opravdu vtipné momenty a dialogy, ale i přes kratší stopáž jsem se trochu nudila. Nejspíš to bude tím, že samotná zápletka je dost předvídatelná. Nicméně Oldřich Nový v roli žárlivého Viktorina odvádí svůj tradičně vysoký standard a jeho protějšek Sylva Langová zase lahodí oku diváka, a rozhodně zaujme i svou výrazovou mimikou. Za zmínku stojí také hudební složka tohoto poválečného snímku, která příjemně dotváří dobovou atmosféru. (70%) ()
Reklama