VOD (1)
Obsahy(1)
Výrazně autorský počin Jiřího Suchého však autor sám režírovat nesměl. Představí se tedy aspoň jako herec, opakující scénky a písničky ze semaforských představení. Nesourodý snímek byl natočen v adaptovaném divadle a obsahuje i výňatky z vojenské komedie Bylo nás deset, z televizních pořadů a též z archivu divadla. (oficiální text distributora)
Recenze (27)
Právo na názor má jistě každý z nás. Právo na názor by však vždy mělo vyrůstat z pochopení skutečnosti, ke které se názor vztahuje. Právo na názor, které je páteřní součástí lidských práv, však může být za určitých okolností zrcadlem ne faktu, na který reaguje, ale naopak svého nositele a jeho schopností. Aby bylo jasné, co tím chci vyjádřit, pokusím se zopakovat některá fakta. Divadlo Semafor vzniklo před 52 lety prací dvou klíčových protagonistů Jiřího Suchého a Jiřího Šlitra. Ve své tvorbě od počátku vědomě navazovalo na odkaz své velké inspirace a výzvy - Osvobozeného divadla Voskovcova a Werichova. Z velké části se mu to podařilo mj. zásluhou skvělých melodií zprvu klavíristy a posléze komika Jiřího Šlitra a knížete českých textařů Jiřího Suchého. Prakticky celá moderní česká kultura současnosti i druhé poloviny minulého století vychází ze semaforské tradice. Platí to jako o mainstreamové pop music, tak o experimentálních scénách. Po Šlitrově nečekané smrti a nepřízni komunistického režimu hledal Suchý dost dlouho sám sebe. Fenomén Jitky Molavcové, výrazné osobnosti dnes dejvického divadla Semafor, posléze toto hledání ukončil. Film, i když místy poněkud nesourodý, určitě i při nejpřísnějším pohledu nejde pod standard specifického žánru střihových snímků. A Žofie Melicharová jako svébytná komička jistě nepatří do pásma kýče a neschopnosti. Má-li dnešní Semafor nějakou slabinu, je dána délkou jeho nepřetržitého působení, faktem, že se stal součástí českého dějepisu minulého století. Neměnili se jen jeho protagonisté, ale i styl. Styl prvních Zuzan a ČLOVĚKA NA PŮDĚ jistě není určující pro dobu KDYBY TISÍC KLARINETŮ. To, co v nějaké podobě zůstává, je Suchým ztělesňovaný smysl pro jedinečný hravý něžný intelektuální humor. Porozumět mu dnes znamená znát a vědět celou řadu neopakovatelných skutečností, které pro mladší generaci nesporně představují určitou bariéru. Překážku, kterou však lze poměrně snadno překonat. Šok z kýče a nudy se pak začne měnit - krok za krokem - v pochopení a pochopení ve významném množství případů v potěšení a radost. Ať je totiž Semafor v čase vzdálen sebevíce, nedosahuje na propast, která nás děli od KRISTIÁNA či CESTY DO HLUBIN ŠTUDÁKOVY DUŠE. Nepochopení a kýč by však neměly být zaměňovány. Zvlášť, chceme-li být skutečně právi zásady důsledného zachovávání a hájení práva na vlastní názor. ()
Semafor, a tak i tento film, jsou z jiné doby. Z doby kabaretů, slušnosti, subtilních slovních hříček a čistoty. Těžko srovnávat film, který je spíše než filmem sestřihem scének a písniček, například s Avatarem. Jisté však je, že Jiří Suchý a celý jeho Semafor dlouhá léta udržoval laťku obecného vkusu na té nejvyšší úrovni, byť mu to mnohdy mnozí nechtěli dovolit. A Jonáš a Melicharová jsou toho nepochybně součástí. ()
Melicharová nefuň...😋 Po dlouhých letech půstu se Jiří Suchý mohl vrátit na plátna kin, původně bylo zamýšleno že by film i režíroval, což ale mocní Barrandova neschválili. Pan Suchý považuje film za nepovedený, kromě toho že mu režisér mluvil do scénáře, kde musel být nakonec uveden,byl prý velkou část natáčení pod vlivem... ()
Na malém prostoru velký tingtangl. Je to prostě skvělé. Dýchnou na vás staré časy kabaretů a šantánů, láska k V+W a samozřejmě dobrá muzika. Jitka Molavcová není zdaleka jen přívěšek, ale rozjíždí to ve velkém stylu. Jak člověk nepolíbený tvorbou Suchého a Šlitra před tímhle smekám klobouk a házím do do křoví. 85% ()
Osu filmu Vladimíra Síse Jonáš a Melicharová vytváří semaforské představení. Tvůrci využili stavební adaptace divadla Semafor a zasadili děj, v němž pochopitelně dominuje hudba, zpěv, inteligentní komika a sestříhané archivní materiály, na jeviště i do zákulisí přestavovaného divadla. Dobové snímky jsou použity poměrně střídmě a přesvědčivě dokreslují atmosféru. Jsou to úryvky z filmu : Bylo nás pět, televizní písničky, části televizních pořadů, i záběry ze semaforského archivu. Díky jim se na plátně objeví Jiří Šlitr, Jan Werich a další známí lidé, spjatí s érou Semaforu. Oba protagonisté dostávají zároveń dostatek prostoru, aby znovu přesvědčili o svých uměleckých schopnostech, čímž přispěli k sympatické podívané. ()
Galerie (5)
Zajímavosti (1)
- Po dlouhých letech půstu se Jiří Suchý mohl vrátit na plátna kin. Původně bylo zamýšleno, že by film i režíroval, což ale mocní Barrandova neschválili. Jiří Suchý považuje film za nepovedený, kromě toho, že mu režisér Sís mluvil do scénáře, kde musel být nakonec i uveden, byl prý velkou část natáčení pod vlivem. (sator)
Reklama