Režie:
Jean-Pierre MockyScénář:
Raphaël DelpardKamera:
Marcel WeissHudba:
Léo FerréHrají:
Jean-Pierre Mocky, Marion Game, Paul Müller, Robert Berri, Raphaël Delpard, André Le Gall, Dominique Zardi, Rudy Lenoir, Roger Lumont, René-Jean Chauffard (více)Obsahy(1)
Před několika lety policie brutálně zasáhla proti politické demonstraci a jeden z demonstrantů, Trassel, nešťastnou náhodou zabil policistu. Nyní po letech Trassel prchá z vězení a na útěku mu pomáhá jeho advokát. Ten se mu snaží pomoci dostat se za hranice, Trassel navíc shodou okolností získá rukojmí, kterým je Paula, dcera významného politika. Celá událost se tak dostane do popředí zájmu médií, Paula je ale Trasselem okouzlena a z únosce a rukojmí se postupně stává partnerský a spolupracující pár...
Podruhé ve své režijní dráze se Mocky odhodlal i k odehrání hlavní role; zatímco předchozí film s jeho hereckou účastí (SOLO, 1970), příliš nezaujal, film L'ALBATROS se řadí k jeho nejlepším snímkům sedmdesátých let. Na rozdíl od předchozí dekády, kdy točil především kousavě satirické komedie, nyní se soustředil na více dramatičtější žánr, nicméně i tento film disponuje překvapivě ironickým vyvrcholením. Exteriérové záběry vznikly ve Štrasburku a dalších lokalitách na východofrancouzských hranicích. Ve Francii měl film premiéru 8. září 1971.
(argenson)
Recenze (14)
Tento film obsahuje všetko. Je to politický thriller, s trochou romantiky, aj vtipne poňatým dramatickým záverom. Tresel - Mocky na úteku bol šarmantný a bolo len otázkou času, kedy sa u unesenej mladučkej Pauly, prejaví Štokholmský syndróm a začne mu s láskou pomáhať. Čo sa druhej linky týka, politika a politici bez morálnych zásad a citu pre spravodlivosť, či rodinu tu budú asi vždy. Paulin otec, schopný zneužiť aj vlastnú dcéru, bol ukážkový exemplár. Ako celok, sa mi to páčilo. ()
Všedné krimi, ktoré sa odohráva väčšinou v noci, ale napätie neprináša žiadne. Na triler veľmi zlá vizitka. Vidíme viacero postáv, ako to už zvykne byť pri francúzskych postavách, väčšinou sú také divné - k žiadnej si divák nedokáže vytvoriť vzťah. Škoda, z nočnej naháňačky po utečencovi z väzenia sa dalo vytrieskať omnoho omnoho viac. Druhá línia s voľbami prezidenta a politických intrikánskych vojen to síce čiastočne oživuje, ale aj tak príbeh z hlavy vyšumí veľmi rýchlo. ()
„Moc je ako orgazmus, ktorý trvá 24 hodín denne.” • Titulný Albatros sa azda i úplne bezprostredne vzťahoval práve iba na tohto ústredného protagonistu Stefa Tassela, ktorý na úplný začiatok najprv naprosto »sebavedomým spôsobom« utiekol z akéhosi väzenia, aby teda čochvíľa zase natrafil i na akúsi veľkú fešandu Paulu Cavalierovú, ako dcéru jedného z politických kandidátov, a ktorá sa zároveň automaticky stáva[la] i jeho vždy mimoriadne upravenou, «sexy rukojemníčkou», kedy sa tým pádom vytváralo niečo medzi: road-movie s predsa o čosi viac podstatnejšou, a k tomu i dramatickejšou líniou udalostí a vzťahov, obaleného do politického podtextu, ktorý sa čoraz intenzívnejšie dostával do samotného popredia, a to ďalej vskutku ani nehovoriac o zrovna pomaly začatom budovaní klasického, „štolkholmského syndrómu,” čo je „fenomén, ktorý opisuje situáciu, v ktorej rukojemník začína vyjadrovať súcit a sympatiu voči páchateľovi. V niektorých situáciách dochádza až k bodu, kde rukojemník ochraňuje páchateľa.” [pozn. recenzenta] • Akurátne prebiehala drsná, politická kampaň Cavaliera & Grimma, keď do toho akurát [neúmyselne] vstúpil i taký väzeň na úteku - Tassel, ktorý vďaka tomu, že naďabil na Paulu, tak si tým vôbec ani akosi nestihol hneď uvedomiť, aký zmätok tým vlastne naďalej spôsobuje, že tým neustále len [nevedomky?] rozdúchaval bojové nálady nielen, čo sa konkrétne týkalo už medzitým spomínaných uchádzačov/oponentov o politickú moc, ktorí si rozhodne medzi sebou absolútne nič nedarovali; práveže celkom naopak, bolo priam hmatateľné, ako sa I-CH vzájomná rivalita zo dňa na deň iba stupňovala, keď postupne dostávali akési skreslené informácie od komisára Gabera, ktorý sa súčasne stával akýmsi »prostredníkom« medzi týmito dvomi politickými rivalmi, no taktiež vystupoval aj ako predstaviteľ policajných zložiek, ktoré Tasselovi takmer ani nedali dýchať a spávať! • Určitú dobu som si musel poriadne zvykať na takto silne koncipovaný, «autorský projekt» J-P Mockyho, ktorý si svojho Albatrosa zastrešil naraz až v štyroch kategóriách: režisérsky, scenáristicky, producentsky a herecky, pričom sa musím následne priznať k tomu, že s tou »poslednou kategóriou«, som mal spočiatku vari asi najväčší problém, s ktorým som sa našťastie úspešne popasoval; a celkovo som sa pozitívne naladil na prichádzajúce dianie, v ktorom ale zväčša prevažovali len negatívne prvky; najmä keď do toho vstupovali títo skorumpovaní politici, tak vtedy mi určite nebolo všetko jedno! • Rovnako ma tiež zaujala i predstaviteľka Pauly, Marion Gameová, ktorá vážne disponovala naozaj pomerne dosť odvážnymi scénami, a preto na ňu budem myslieť i do budúcna, čo by mi mohla ešte niekedy predviesť...? • Jednalo sa o zaujímavý, politický titul, ktorý najviac - podľa mňa - klamal telom. PS: Na JPM, si musím nájsť voľný čas, pretože mám akési vnútorné presvedčenie o tom, že tento francúzsky chlapík, skrátka, má stále potenciál... ()
Vyhoštěn na zemi uprostřed kopyt, jeho obří křídla mu brání v chůzi... (Ch. Baudelaire) *** Tento působivý thriller se tedy nebojí přelétnout od inspirace ústředního motivu v poezii až k (tehdy) aktuálním dozvukům bouřlivých studentských demonstrací roku 1968 a od napjatého útěku úprchlíka před služebně (a částečně i morálně?) selhávající policií uprostřed krizové doby doletět až k romantické baladě o osudové lásce. Albatros je přes svůj silně politický přesah naplněný převažně napínavou akcí a společně s hlavním (anti)hrdinou se v průběhu celé atmosféricky působivé temné noci i následujícího sychravého dne téměř nezastaví, plyne ve velice svižném tempu, i napodruhé jsem ho zhlédl vyloženě jedním dechem až do konce. Z volné politické trilogie Jeana-Pierra Mockyho Solo – Albatros – Rubáš nemá žádné kapsy jsem si sice tento prostřední film oblíbil asi nejmíň, ale rozdíly mezi nimi vnímám jako minimální. Pátou hvězdičku si zčásti odneslo samotné vyvrcholení, které na mě přes svou překvapivost (a opravdu nejen slušně decentní, ale i velmi originální nasnímání sexuálního aktu skrze stínové siluety) působí spíše rušivě komickým a až prvoplánově provokativním dojmem. [85%] ()
To byl let, no věru radost pohledět (a do hlavního hrdiny se zahledět ;-)), ale i fandit (napnutá, jak adamitky na golemovi :-)), zcela se do příběhu ponořit. Ovšem ten "ponor" mi kazily neustálé vpády těch všech politických, tuze nesympatických (a k smrti nudných) hejhulů. Rozumím a chápu, že (a proč) to v tomhle filmu "muselo" být, ale i tak mi přišlo, že je tam toho všeho až "po staříčkovo", a veškeré jejich "opičky" mohly být zkráceny nejméně o polovinu. Škoda, že nezůstalo pouze u té linky ústřední dvojice. Ale i tak jsem si film krásně užila. Mimochodem - Gérard Philipe zemřel jen napůl - vtělil se totiž do Jeana-Pierra Mockyho. :-) A jen tak na okraj - pokud se snad domníváte, že jste se někdy s někým milovali na krajně neobvyklém místě, tak tento film vás přesvědčí, že to lze ještě na mnohem, mnohem neobvyklejším. :-D /"Virtuální retro kino" Willyho Kufalta, cyklus "Francouzský krimi-noir speciál"/ ()
Galerie (19)
Zajímavosti (3)
- Jean-Pierre Mocky věnoval film Bourvilovi. Bourvil měl původně hrát v tomto filmu, ale v září 1970 zemřel na rakovinu. (classic)
- Jane Fonda přijala hlavní roli, ale v listopadu 1970 ji zatkla clevelandská policie za pašování drog. Byla propuštěna na kauci, ale nesměla opustit Spojené státy. Nahradila ji Marion Game (Paula). (classic)
Reklama