Režie:
Giuseppe TornatoreScénář:
Giuseppe TornatoreKamera:
Blasco GiuratoHrají:
Philippe Noiret, Enzo Cannavale, Salvatore Cascio, Leo Gullotta, Isa Danieli, Pupella Maggio, Agnese Nano, Tano Cimarosa, Jacques Perrin, Brigitte Fossey (více)Obsahy(1)
Film má dvě časové roviny. Úspěšný filmový režisér si při zprávě o smrti starého vesnického promítače Alfreda vzpomíná na své dětství. Na pozadí poválečné bídy se rozvíjí vztah mezi malým Totem, neodbytně přitahovaným tmavým sálem kina a promítací kabinou (s hučícími praskajícími stroji, paprsky světla rozptýlenými v prachu, převíječkami a prázdnými cívkami rozvěšenými po zdech), ve které kraluje Alfred, zastupujíci mu autoritu otce, nezvěstného od války. Dospívající Toto se Alfredem nechá přemluvit k odchodu z vesnice, aby rozvinul svůj talent. Když se po letech vrací na pohřeb, stařičké kino je právě bouráno a dojatý Toto si promítá film, sestavený ze scén polibků, které musel Alfred na příkaz místního farářa vystřihovat, aby je teď odkázal svému příteli a žákovi. Svěží, divácky vřele přijatý film nesklouzl do sentimentality, ale s přesně dávkovaným sentimentem nostalgicky evokuje dobu, v které kino bylo pro vesničany jediným kulturně-společenským zážitkem. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (374)
Tak jsem si splnil svůj velký filmový sen a konečně jsem zhlédnul tento jedinečný klenot světové kinematogarfie a to dokonce v Director's cut verzi. Co říci k mým dojmům? Zkrátka nádhera, nádhera, nádhera. Tak krásný, s citem a laskavým humorem natočený snímek se opravdu jen tak nevidí, vlastně je svým způsobem zázrak, že něco tak skvostného a přitom nepodbízivého mohlo být vůbec realizováno. Proto si takových snímků, jako je Bio Ráj, opravdu važme. ()
No já teda nechápu, co na tom každej tak žere. Mě to teda nějak moc exstra nepřišlo. Nejvíc mě tam sralo, jak předabovali Philippa Noireta do italštiny a vůbec jim to nesedělo. Úplně to bilo do očí (a to neumím italsky). Ať si kdo chce co chce říká, pro někoho je to možná bomba, ale ve mě to zanechalo tak nanejvýš zážitek, že nic moc. Technicky se mi ten film celkově vůbec nezamlouval - plno takovejch malejch detailů, který mi tam vadily (teď si teda už na žádnej nevzpomenu a nehodlám po tom pátrat - to bych to musel vidět ještě jednou a to po mě nemůžete chtít). Pro mě to vůbec nebyl silnej příběh, ani úsměvnej, ani dojemnej a nic. Fakt se mi to vleklo. Takovej je můj názor, tak ho respektujte. Na nějaký hádání vám seru. Jednou se to skouknout dá, ale vím, že se k tomu už nikdy nevrátím. Nechápu, jak to mohlo dostat Oscara. ()
Cinema Paradiso byl pro mě opravdu zážitek. Jednak byl zcela odlišný od ostatních filmů, měl senzační OST zásluhou mistra Ennia Morriconeho a byl opravdu pohlazením na duši. To jak zahrál ten malý klučík roli malého nezbedy bylo senzační, Philippe Noiret byl též skvělý a jakou tam zahrál postavu... takových lidí je skutečně málo. ()
Poprvý jsem viděl jen dvouhodinovou verzi a líbila se mi fakt maximálně, poté jsem byl zvědav na Director's cut a výsledek byl ještě lepší, až k nevíře o kolik skvělých scén jsem byl ochuzen, přitom skoro tříhodinový filmy jsou většinou nuda, zde nikoliv, za ten Director's cut bych přihodil klidně i další hvězdy. 100% ()
První hodina s malým Totem byla úžasná, vtipná, roztomilá a neskutečně laskavá. Druhá část sice dost polevila, ale i tak dávala vyniknout neskutečně sympatické postavě Alfréda. Krásně poctivý, laskavý a čistý film. ()
Veľmi silné, veľmi dojemné, ľudské. ()
Dalsi z velkych vyznani lasky k filmu. Bolestne krasny film. Jeden z tech nej, co jsem kdy videl. Rozdil mezi Nuovo Cinema Paradiso zkracenou a extended verzi je ovsem uplna Sophiina volba... ()
Pěkný a přirozeně natočený film o Itálii, ale hlavně filmografii. Do filmy byla zakompenzovaná i značná dávka romantiky, kterou bych já osobně oželela, ale příběh by pak nejspíš, už nebyl příběhem. Co jsem naopak velmi ocenila bylo, jak moc citelně se zabývali a podali třeba vývoj filmu, kina....Od cenzury v kinech, přes erotiku, až po televizi, novou dobu a zánik kina v malém městě. Moc dobře a pěkně podané. Viděno v rámci Filmová Výzva 2015 od MikeCool ()
Sentimentem napěchovaná především druhá část, ukazuje přátelství, mezi zpočátku výrostkem Totem a promítačem Alfrédem v malém kině na Italském venkově. Jednu hvězdu navíc přidávám i z důvodu, že podobně jako ve filmu, kdy kino na malé vesnici bylo jednou, ne-li hlavní, z druhů zábav, bylo tak i za mého mládí v mé vesnici. Bio Ráj, který je patrně částečným režisérovým životopisem, ukazuje v úvodní časové rovině dětské nadšení a inspirativního Alfreda aka Philippe Noireta. Ve druhé přichází první láska a životní situace a ve třetí části si připadáte, jakoby jste to všechno prožili spolu s nimi. ()
První z řady autobiografických filmů pana GT. Opět tu uvidíte obrazy známé z Malény a Baarii. Čeká se tu na přeživší z války, ve škole jsou tresty opravdu středověké, je tu chudoba Sicílie a je tu malý kluk se svými láskami, tedy Elenou a filmem. Tu druhou se mu podaří uchopit, tu první nikoliv. Také jsem byl promítačem v Biu Ráj v Jimramově, také jsem chytal značky na filmech a také jsem to měl stále rozostřené. Někdy jsem se zapomněl, nebo jsem se v kabině líbal s nějakou holkou a potom diváci pískali a v místní hospodě mě proklínali. Z Cinema Paradiso v Baarii dnes je asi obchoďák nebo Nic, z kina V Jimramově taková plísní prorůstající ruina. Jen Alfredo mě tu chyběl, neměl jsem nikoho, kdo by mi o životě něco moudrého řekl a tak jsem to nemoudře kurvil a kurvím dosud. ()
Krásný film, ovšem někdy tak moc nostalgický a laskavý, že to skoro nejde snést. Oprava, po pár letech ze 4 na 5 (asi jsem už menší cynik). ()
První polovina dobrá, ta druhá o dost horší. ()
Zde už prostě žádná slova nestačí. Pan režisér to vyjádřil dokonale a Morricone třikrát podtrhl. Dýchne na Vás atmosféra klasické kinematografie a nostalgie. Snímek tak krásný a láskyplný, jako nejsladší zamilovaný polibek. Proto běžte a polibte svého miláčka, máte li tu možnost. Dýchne na Vás ()
(155/2017) / Ťažko opísať. Magický filmový zážitok na druhú. (10/10) ()
Nuovo cinema Paradiso je můj první a doufám ne poslední snímek od Giuseppe Tornatoreho. Prakticky se jedná o jeho filmový debut (vzhledem k ne moc známému Il Camorristovi, ke kterýmu jsem sehnal jen jediné rumunské titulky - no uznejte, to opravdu nejde) a hle, film dostal hned Oscara. A musím říct, že právem. V úžasném příbehu ve stylu částečného vypravování se představili hned tři talentovaní herci hrající jednu a tutéž roli, z nichž pro mě nejpřekvapivější práci odvedl maličký Salvatore Cascio. Samozřejmě nesmím zapomenout na Philippa Noireta, jehož role Alfreda se stala jakousi páteří celého filmu. Filmu, který divákovi dá jasné poselství - běžte pořád dál a neohlížejte se zpět za sebe a hlavně, vyserte se na multikina! Díky maestro Tornatore! ()
Značne preceňovaná pastorálna nostalgia, z ktorej ale dýcha pohoda a príjemná atmosféra, čím sa dá vysvetliť jej divácka popularita. Na rozdiel od ostatných užívateľov ma nezaujal ani toľko spomínaný Philippe NOIRET, ako okúzľujúca postava kňaza, ktorý v meste vykonával cenzúru „pohoršujúcich“ filmových scén. ()
Oslava kinematografie ! ()
Vstoupit do tohoto filmoveho sveta Giuseppa Tomatone s Philippe Noiretem je jako vstoupit do sveta cisteho celuloidu,ktery dycha a zije svym vlastnim zivotem.Je to pocta zlate ere kin a lidem,kteri je tvorili.Dycha z toho nostalgie a moudrost zivota(kdo by nechtel mit sveho Alfreda?).Nadherny a barevny scenar,citliva a dramaticka rezie se smyslem pro humor,naplnene spoustou vzpominek reziserova detstvi.K tomu vynikajici Noiret a skvela Morriconeho hudba.Prozit tenhle skvely film,znamena naplnit sve srdce az po okraj.Zaslouzeny Oscar za nejlepsi cizojazycny film a u me jasnych 100%. ()
Úžasná pocta době, kdy bylo kino pro lidi všechno. Přpojuju se k těm, kteří považují postavu Alfreda za jednu z nějkrásnějších v dějinách kinematografie a tento film za perlu a všeobjímající hold stříbrnému plátnu. Závěrečná sentimentální pasáž je navíc i přes svou gradaci velmi vyvážená a velmi citlivě uzavírá krásný zážitek. ()
Tenhle film se mi ještě nepodařilo shlédnout aniž by jsem si nezabulel. Krásný a hodně smutný film, který mi vždy zvedne náladu. Mrzí mne, že někteří pod dojmem délky DC verze zbytečně ubírali na hodnocení - proč v tom případě proboha koukají na DC verzi, která bude vždy rozvláčnější, když ví, že i samotná SE verze má přes 2 hodiny? Musím říci, že jsem se obával shlédnutí režisérské verze, aby ve mně nevzbudila deziluzi na Alfreda, ale ne, nevzbudila. Chápal jsem, proč udělal, co udělal. Nicméně je pro film lepší, že to vysvětlení a scény s dnešní Elenou nakonec byly vystřiženy. Jednak to prodlužovaly, jednak nebyly řemeslně dobré, herečka hrála jak neherečka, nepřesvědčivě, s takovým vytřeštěným spíš děsivým pohledem a dialogy byly místy takové strojené, slabé (a to i ze strany stárnoucího Tota). Na druhou stranu ty scény dokreslili hlavně nitro Tota, to proč jeho životem prošlo mnoho žen (jak si nemohla nevšimnout i jeho matka), ale přesto k žádné nemohl najít hlubší vztah - jeho srdce patřilo pro vždy jen jedné dívce - Eleně. Co mne ale opravdu vytáčí jsou nekritická hodnocení založená ne na obsahu, ale na tom, že hudbu dělal vynikající Ennio Morricone korunované komentářem vesmyslu "čtyři hvězdičky už jen proto, že hudbu dělal Ennio." - pitomnější pohled jsem už fakt dlouho neviděl. Nejlepší komentáře Klepoatra a Rudovous. ()
Reklama