Režie:
Otakar VávraKamera:
Josef IllíkHudba:
Jiří SrnkaHrají:
Elo Romančík, Vladimír Šmeral, Soňa Valentová, Josef Kemr, Lola Skrbková, Jiřina Štěpničková, Marie Nademlejnská, Miriam Kantorková, Lubor Tokoš (více)Obsahy(1)
Do města Šumperka je povolán Inkvizitor, aby vyšetřil přestupek jedné žebračky. Zkonstruuje proces, jehož metody zaručují doznání všech obžalovaných. Proti spořádaným a ušlechtilým občanům se náhle vynoří moc, která pod rouškou očišťování kraje od čarodějnic sleduje pouze vlastní obohacení, a která neváhá pro tento cíl obětovat desítky životů nevinných lidí a zničit své odpůrce. (Bontonfilm)
(více)Recenze (968)
Výborné, atmosferické a pravdivé... ale ne šokující. Co jsou naplat všechny kvality, když Kladivo prostě až příliš zhuštěně a chladně ukazuje stokrát slyšený příběh o hrůzách středověku? Obzvlášť pro mě, jako severomoravského rodáka je tento příběh ohraný natolik, že jsem se u filmu prostě nedokázal bavit. Své místo si jako memento proti absolutní moci určitě zaslouží, ale přestože nejsem zastáncem krváků, toto téma si o naturalistické zpracování hrůz inkvizice přímo říkalo. ()
V jednom týdnu jsem si dal dva české (vlastně československé) snímky, které jsem chtěl vidět už hodně dlouho. Oba jsou klasikou místní filmové tvorby, stejně jako jsou klasiky jejich režiséři. František Vláčil ve své filmografii snad nemá špatný film. Otakar Vávra, který vytvořil "Kladivo na čarodějnice", má zase tak bohatou filmografii, která čítá nespočet dnes již klasických děl. Nebudu se zabývat tím, jak moc jsou jeho filmy poplatné době, rozhodně se totiž jedná o snímky, které vás nenechají jen tak netečné. "Kladivo na čarodějnice" se zabývá tématem, které se prolíná všemi žánry. Velmi známá je divadelní hra "Čarodějky ze Salemu", ale to je jen jedna vlaštovka v celém obrovském hejnu. Čarodějnictví je období, které si křesťanská církev nikdy nedá za rámeček. Vávra ukazuje hon na čarodějnice v jeho plné krutosti a pro mě byl tak mnohem silnějším zážitkem než výše zmiňovaná divadelní hra, která mi místy přišla až příliš plochá. Osud člověka není vždy úplně důležitý, protože rozhodující je, co chce církev. Jenže ani její jednání nemá žádnou logiku. Žena se na mučidlech přiznala k čarodějnictví. To znamená, že obcovala s ďáblem. Žena se na mučidlech nepřiznala. To znamená, že s ďáblem obcovala také, protože jí ďábel pomohl překonat všechnu bolest. Církev nedala lidem žádné východisko. Dělala si, co chtěla. Ne proto, že to byla vůle boží, ale proto, že to byla vůle lidská. Je však jednoduché omluvit své činy vyšší mocí. Pokud se něco zadaří, už je to jen naše přičinění. V něčem jsme skutečně neskutečně jednoduší. Film mě velmi zasáhl a považuji jej za jeden z nejlepších českých filmů, který ukazuje, že ani my nejsme jiní. Jsme bestie. Když se nám otevřou dveře, vstoupíme a příležitost využijeme. Mimochodem opět skvělé představení pana Kemra. Více: http://www.filmovy-denik.cz/2012/09/navzdy-spolu-marketa-lazarova-pouta.html ()
Nikdy nezapomenu, že jsem po shlédnutí tohoto filmu několik noci nespala. Ačkoliv miluji historické filmy, tento mnou doslova otřásl. Jednak byl film natočen naší největší režisérskou hvězdou, a též všechny role byly obsazeny do nejmenších roliček špičkou tehdejších hereckých legend. Nevím, nevím, zda tento film by v USA nedostal OSCARA a to nikoliv jen jednoho. Prostě absolutní špička filmového umění. Pane VÁVRO, děkuji. ()
Jedno z nejlepsich ceskych dramat. Ukazuje dokonale jeden z mnoha cirkevnich zlocinu a dokazuje, co je to vlastne za sebranku (resp. byvalo). Nj, Vavra je holt pan reziser... ()
Filmu jsem se do minulého pondělí s úspěchem vyhýbala, ale okolnost to mu chtěla jinak. Ta okolnost je muzikál Kladivo na čarodějnice. Potřebovala jsem si některé myšlenky utřídit, proto jsem sáhla po dvd. Jedno filmu odepřít nemůžu. Jedná se o precizně nafilmovanou adaptaci Kaplického románu a skvost československé kinematografie. Tím to však hasne. Nebudu se věnovat filmařské stránce, ale obsahu, při kterém mi zůstává rozum stát. Čarodějnické procesy jsou největším šrámen na tváři katolické církve. Všechno je o to horší, protože se to opravdu stalo. Velké Losiny a Šumerk jsou velmi známé oblasti. Údajně tam zemřelo na hranicích 105 lidí. Boblig byl pěkný zmetek, a to je ještě slabé slovo. Při muzikálu jsem měla velmi nutkavý pocit, že ho musím uškrtit. Tady se všechno jenom ještě více vystupňovalo, temnota a beznaděj vylezla více na povrch. Zřejmě je to taky dobou vzniku filmu. Nevím, jestli se k filmu ještě někdy vrátím. ()
...a to všetko s krížikom na krku a v mene cirkvi. "Nekřič tady, mluv tiše. Stěny mají uši." - "...ti tři upálené ženské byli nevinné. Musíme zastavit ti procesy!" - "Něco ti poradím, bratře. Drž hubu!" ()
Skvělé stejně jako samotná kniha. Je až neuvěřitelné, jaké zvěrstva tu církev páchala. ()
Úžasně komorní drama s nádherně vykreslenou dobovou atmosférou podtrženou komentářem o čarodějnicích v podání Václava Lohniského. Nevím, jestli bych dokázal najít odpornějšího a děsivějšího záporňáka jakým byl Boblig z Edelstadtu, zkrátka odporný zloduch, kterého budete z duše nenávidět. Nejstrašnější je ale to, že si uvědomíte, že to opravdu tak bylo a ne jinak. Zkrátka jsem rád a díky bohu za to, že žiju tam, kde žiju a že jsme v současnosti asi ta nejateističtější země na světě :-). "A vaše svědomí?" - "Nejsem teolog, ale právník." ()
Výbornej, velmi depresivní a přehuštěný film, herecké výkony naprosto geniálně ušité na míru tomuto filmu.. Hrůzy lidstva ukázány v jejich děsivé podobě. Jakkoli byl tenhle film ohromující a umlčující, myslím, že kniha se mi líbila ještě o něco víc.. ()
Díky tomuto filmu si uvědomíte jednu zásadní nelibou skutečnost: zlo vždycky zvítězí. ()
Děj zahrnuje osudy skupiny obžalovaných z autentických inkvizičních procesů v Čechách (1678-1695), kterým ve skutečnosti padlo za oběť 105 lidí. V době, která už byla schopná šířit osvětu a humanizmus, propukl najednou překonaný středověk a nejprimitivnějším způsobem uvedl znovu do chodu hrozný mechanizmus demagogie, dogiem, patologických skutků, vzkřísil nesnášenlivost, nenávist a právo argumentu odvozeného z temného mýtu, přičemž silou brutální moci a násilí vyvolal zbabělost a lhostejnost většiny. Každý motiv film podává v komorním soustředění, které posilňuje atmosféru dusna a osudovosti, z které není úniku, a zároveň klade nároky na emocionální důraz výpravy, dekorace, kostýmy (film je plný rozličných výtvarných stylů a citací konkrétních malířských děl). Důsledné zrovnoprávnění postav (bez psychologizace) a epizod podporuje epicko-informativní charakter díla. Epické (nedramatické) vyjadřování, řadění faktů jako v rekonstruované informaci, rovnost postav a jejich osudy, předvídatelnost příběhů, rozmanitost výtvarných stylů a osvobození děje od historického kontextu vedou k zabstraktnění toho, co se divákovi smyslově podkládá, k absolutizaci lidského údělu jako nepochopitelné dezagregacie člověka. Z části vznikla i historická paralela nebo alegorie, hlavně však umělecké ztvárnění ústředního problému člověka moderní doby. ()
Myslím, že při hodnocení tohoto díla je důležité se shodnout na jednom: je to politický film. V úvodu jsme upozorněni, že použité citace z dochovaných zápisů o procesech jsou přesné. To je totožná propagandistická metoda, kterou Vávra později použil ve Dnech zrady. Osoby jsou skutečné, data sedí, výroky jsou autentické… tak to asi musí být pravda, no ne? --- Čarodějnické procesy jsou - poněkud překvapivě - velmi živým tématem. Domnívám se, že je to součást českého antiklerikalismu, jehož vytrvalost a intenzita mě rovněž překvapuje, protože církev je v České kotlině evidentně vyřízená. A přesto je nenáviděná víc než bolševici. Snad jen Hitler a Spojené státy se jí mohou rovnat. --- Nemá smysl vyzdvihovat to, co ostatně Vávra výslovně netají - že procesy nebyly církevní, nýbrž světské. Ve filmu není záběr, kde by chyběl kříž, kněz, není dialog, kde by se nemluvilo o Bohu a o víře. To vše smícháno s projevy hrabivosti a cynismu vykořisťovatelských tříd a naopak ušlechtilosti postav pokrokových, to jest chudých. Divácká veřejnost stejně věří, že církev tenkrát byla všemocná (což je nesmysl), že vidí středověk (což je rovněž nesmysl), a vůbec že hony na čarodějnice od nejstarších dob fedrovali církevní potentáti (což je velmi neúplná a nepřesná představa, přinejmenším). Právě tak jako věří, že šlechta byla parazitním utlačovatelem pracujícího lidu, a že v Mnichově jsme byli „zrazeni“. --- Věří tomu mimo jiné díky Vávrovi. On je to dobrý filmař, jenže většina jeho filmů trpí právě tou vadou, že jsou vědomě a záměrně politické. A jako takové je tedy hodnotím. Je to důsledné a promyšlené vymývání mozků. Novotnovské i husákovské politbyro bylo s Vávrovými pseudohistorickými filmy vždy naprosto spokojeno. Už jen to by nám, jsme-li soudní lidé, mělo být dostatečným varováním: Pozor, zde se lže! ()
"Čarodějnice jsou osoby, které uzavírají s Ďáblem řádný spolek a přijímají Ďábla za svého pána. On jim za to propůjčuje konati rozličné, nadpřirozené věci." Tvrdý a temný snímek Otakara Vávry, který je velký filmový řemeslník. Ve svých filmech má hutnou atmosféru, která je velice působivá. Film je ještě o stupeň působivější, když člověk ví něco o čarodějnických procesech a když vidí to nechutné zneužívání moci, která se dostávala vrchnímu inkvizitorovi Bobligovi, kterého tu velice přesvědčivě zahrál Vladimír Šmeral. Mrazilo mě z jeho nekonečné moci, která neznala meze. ()
Otakar Vávra diváka určitě nešetřil! Vyobrazení inkvizičních procesů ve Velkých Losinách je tady opravdu dokonale vyobrazeno! Když si vzpomenu na to, jak jsem film viděl jako malý kluk a kolik mi připravil bezesných nocí, tak se tomu dnes už jenom usmívám. Realita je ale ta, že film je založený na skutečných událostech a buďme rádi, že žijeme v době jako je ta naše i když si na ni budeme neustále stěžovat. ()
Kultovní film československé kinematografie. Ovšem kniha, khiha je mnohem děsivější!! ()
Pan Boblig z Edelstadtu se v klidu a blahobytu dožil vysokého věku a ještě se oženil :-(...Tenhle film ve mně vyvolal silné emoce - zejména jednu: nenávist. Člověk pořád doufá a doufá a doufá, že se "něco" stane a vše se obrátí... a ono nic. To je realita, takhle to jednoduše bylo a chodilo. Nejdepresivnější film, co jsem kdy viděl. Herecké výkony přesné, filmařsky bez chyby, hudba zapadá. Pryč z téhle hnusně temné doby, jsem opravdu rád, že žiju ve svém historickém období... ()
Ucta, ludia, ucta pred tvorcami filmu. Odvaha, styl, spracovanie, herci. Tu snad nie je nejaka slabsia stranka. Neuveritelne drsne, symbolicke a zaroven take ocividne. Len skoda, ze som po tom filme dostala strasnu depresiu a noc neskor potom som preplakala. Hrozne, aky sme my ,,ludia". A ako to, ze si stale nechavame pomiast rozum? Co vsetko z nas spravi tuzba po majetku...?! _ skvely pan Romančik. Hoci sa mi nepacilo, ako jeho postavu az prilis miestami ukazovali v role Jezisa.__ uchvatna hudba, krasne klasicke casti.. paradne kostymy. Velmi zaujimave. ()
"Jen odvahu. Pevný cíl a žádné ohledy, protože já nejsem obyčejný člověk. Já už nejsem obyčejný člověk. Já už jsem nahoře." Jindřich František Boblig z Edelstadtu aneb jak chutná a opájí moc. ()
Nemám rád katolickou církev - tuntavala, naprosto s Tebou souhlasím...... Církev by měla být "chudá" a spravedlivá....opak byla pravda, vždy.... ()
Opus magnum Otakara Vávry. Doslova epochální dílo české kinematografie 60. let, jež nás díky téměř mystickému charakteru věrně přeneslo do temné doby 17. století, kdy slovo inkvizitora (zákeřný Boblig ve vynikajícím ztvárnění Vladimíra Šmerala) bylo všemocné, a kdy jediným právem člověka bylo tzv. právo útrpné. Otakar Vávra vždy skvěle ovládal filmařské řemeslo, přesto je na místě dodat, že právě Kladivo na Čarodějnice, společně s dvěma hrubínovskými adaptacemi Zlatá reneta a Romance pro křídlovku, zastupuje v jeho bohaté filmografii zásadní progresivní obrat. Vávra se navíc ve spolupráci s legendární Ester Krumbachovou (výtvarná složka i spolupráce na scénáři) mohl vyjádřit k politickým procesům 50. let, čímž posunul adaptaci Kaplického románu zase o level výše. Není divu, že i Kladivu na čarodějnice, jakkoliv se nejedná o plnokrevný trezorový film (viz. Kachyňovo Ucho), se po nástupu normalizace dostalo omezené distribuce. Nadčasovost příběhu a jeho fenomenální filmařské zpracování pak samotného Vávru odsoudily k zásadním morálním ústupkům v letech pozdějších (viz. Dny zrady, Sokolovo), které pro řadu jeho odpůrců znamenají dodnes jediný argumentační prostředek k tomu tohoto režijního barda navždy pohřbít v propadlišti dějin. Kladivo na čarodějnice, jeden z největších filmů české kinematografie, jest však významným důkazem toho, jak moc Vávra pro český film znamenal. ()
Reklama