Režie:
Maciej DejczerKamera:
Krzysztof PtakHudba:
Michał LorencHrají:
Wojciech Klata, Rafal Zimowski, Kama Kowalewska, Jadwiga Jankowska-Cieślak, Andrzej Mellin, Adrianna Biedrzyńska, Aleksander Bednarz (více)Obsahy(1)
Dva bratři, Jedrek a Grzeš, žijí s rodiči v bídných podmínkách komunistického Polska. Bratři se rozhodnou utéci za hranice; ukryjí se v prostorách podvozku zahraničního kamionu a útěk se zdaří. Namísto vysněného Švédska skončí hoši v Dánsku. Zde je čeká nátlak a výhružky ze strany polského diplomata, který chlapce přemlouvá k návratu do vlasti. Oporu naopak najdou v novinářce, pocházející rovněž z Polska. Nakonec se bratrům podaří telefonicky spojit s otcem, ten je vyzve, aby se do Polska nevraceli. Film v mnohém čerpá ze skutečného příběhu bratří Zielińských z roku 1985, kteří podobným způsobem emigrovali do Švédska. (ČSFD)
(více)Recenze (3)
Smutné, podle pravdivého příběhu natočené, ale zároveń chvílemi velmi filmové = nevěryhodné drama. Závěrečná fáze filmu je naopak velmi realisticky podaná = chlapci si svým útěkem příliš nepomohli, skončili opuštěni a bezradní, vyrobili si tím pravděpodobně více trápení a starostí než měli doma. Ale to nemohli předem vědět, jako nikdo, kdo si to nezkusil na vlastní kůži. ()
Zacalo to velmi dobre - utek 2. chlapcov z komunistickej totality v Polsku. Reziser zobrazil depresivne polske realie velmi dobre . v 80. rokoch to bola rozbita krajina a komplet spinava. Len potom sa zvolni tempo, telefonaty, vypocuvania, novinarka ...... asponze sa nevratili do rozbiteho Polska 80. rokov, reziser Maciej Dejczer potom uz tocil len nudne sedive priemerne filmy : 74 % ()
(KSE - P) TŘI STA MIL DO NEBE jsou přesně ten typ festivalového filmu, kterému z určitého úhlu pohledu nelze nic vytknout, jelikož splňuje určitá kritéria, ale který osobně nemám příliš v lásce, protože ve mně jednak nic nezanechá, jednak si umění představuji jinak (ve smyslu nutnosti konfrontovat diváka s něčím pro něj neobvyklým, možnost nahlédnout na danou věc z jiné perspektivy). Sociální angažovanost; kvalitní herecké výkony i v dětských rolích; drsná atmosféra; inspirace skutečnými událostmi, která zajišťuje autenticitu; celková realističnost ad. - žádná z těchto kvalit se nedá upírat. Ovšem k čemu jinému má debut Macieje Dejczera sloužit, než ke stvrzení představ, jak to za komunistické totality nebylo v Polsku snadné, přijít v závěru s nadějí (máme přece rok 1989) a v následujících letech být na festivalech ceněn spíše z politických než uměleckých důvodů? Dobře řečená banalita je stále banalitou. ()
Reklama