Režie:
Orson WellesHudba:
Heinz RoemheldHrají:
Rita Hayworth, Orson Welles, Everett Sloane, Glenn Anders, Ted de Corsia, Erskine Sanford, Errol Flynn, Richard Wilson, Arthur Tovey, Jessie Arnold (více)Obsahy(1)
Michael O'Hara (Orson Welles) se proti svému přesvědčení nechává najmout na loď jako člen posádky na jachtě Arthura Bannistera (Everett Sloane), plující do San Franciska. Pluje s nimi i Grisby (Glenn Anders), Bannisterův právní partner. Bannister má manželku Rosaile (Rita Hayworth), o které se zdá, že má Michaela mnohem raději než svého manžela. Poté co zastaví v Sausalito, Michael přistoupí na Grisbyho šílený plán zkonstuovat falešnou vraždu sebe sama aby mohl nepozorovaně utéct. Michael za to chce 5000 dolarů, aby mohl utéct spolu s Rosaile. (Revolver)
(více)Recenze (99)
Z hlediska konstrukce příběhu jde o průměrnou až podprůměrnou noirovku, herecky je to vyloženě slabota (hlavně hystericky afektovaný Grisby), Welles ale tyto nedostatky nahrazuje brilantní režií a neskutečně kreativními obrazovými postupy. Vrcholy filmu - metafora žraloků, proces, čínské divadlo, závěr v zrcadlové síni. K tomuhle filmu se musím vrátit. ()
Orson Welles sem tam dokazuje svou genialitu, ale bohužel jen sem tam. Hlavně závěr je naprosto úchvatný, stejně jako práce s herci. Samozřejmě, že tohle je film o jeho postavě, ale stejně tak i o postavě, kterou ztvárnila Rita Hayworth. Pod jeho režií odvádí skvělý výkon, možná jeden ze svých nejlepších. Je to jedna z nejděsivějších femme fatale. ()
Tenhle film má jedinou chybu – trvá pouhých 87 minut. Pokud se při sledování "Dámy ze Šanghaje" naladíte na tu správnou vlnu a přijmete určitá pravidla (především je nutné akceptovat roztříštěnou optiku celého filmu a soustředit se na každičký detail), čeká vás jedinečný zážitek. 8/10 ()
NOIR FILM FESTIVAL 2015. ()
8/10 Bylo to vic dobre, ale kousek k dokonalosti tomu chybel rozhodne... Ty baby opravdu uz nejsou co byvaly... Dnesni herecky, to uz je uplne jina liga - no liga spis zupni/okresni prebor. Pekne vystavene, dobre natocene. ()
ani v nejmenšim neupírám filmu jeho zjevný kvality, ale mám dost problém s logikou dějový posloupnosti, která mi prostě nejde do hlavy..byl by to samej spoiler, takže delší monolog si protetokrát odpustim..horká jehla? ()
Naprostý souhlas s Rob Royem. Hodně slabý noir. Konec který se snažil z filmu udělat zamotaným dějem cosi více nebyl z nejlepších. 65% ()
Samozřejmě to nejsou Skvělí Ambersonové ani skvělý Občan Kane, tohle je prostě Dáma ze Šanghaje. Centrální myšlenka (provnání rozběsněných a krvežíznivých žraloků se společnosti, kam se námořník O'Hara celkem zákonitě dostal) je dostatečně nosná na to, abychom se zbytečně neptali: kdo s kým, kdo proti komu, proč ten udělal tohle a onen něco jiného, protože i kdyby všechno bylo úplně jinak, konec by byl týž.. Sám námořník to hodnotí: "... nikdy jsem neviděl nic horšího… až dneska tenhle večírek." Nebo Jim Morrison: "No one here gets out alive - Nikdo z toho nevyvázne se zdravou kůží.” ()
Film mi znechutila první třetina, kdy se prakticky nic neděje. Přehnaně prostoru dostal neustále se nejapně smějící a přehrávající Glenn Anders. Když tak koukám na jeho filmografii, vidím, že jsem asi nebyl jediný, kdo pro jeho herecké umění nenašel pochopení… Nenadchl mě však ani Orson Welles v roli hloupého hrdiny, který se nechá dobrovolně zatáhnout do od počátku evidentního podrazu. Dvě hvězdy za na tu dobu nepopiratelně kreativní režii a stoupající kvalitu ve druhé polovině. ()
Reziser Orson Welles /Obcan Kane, The Magnificent Ambersons/ natocil len priemerny film -noir, ktoreho priemernost sa ukazuje v plnej krase. Pribeh je prilis prekombinovany, divak sa v nom lahko strati. Dialogy su sice cynicke, ale v ramci noirovej jazdy sa mi zdali dost slabe a slabo prepracovane : Out of the Past s Robertom Mitchumom je proste u mna vyssie. Realie San Francisca 40. rokov su fajn, ale ako som spominal, pri filme sa divak dost nudi, a casto som pozeral na hodiny, kedy uz konecne film skonci. A este viem aj o tom, ze ynspiraciu k natoceniu filmu vzal samotny Welles z akejsi lacnej knizky, ktoru citala pani pri pokladnici v kine. Co vsak potiahlo film do priemeru, su herecke vykony krasnej Rity Hayworth /Gilda/ a rezia samotneho Wellesa. Welles ako reziser mal uz roku 1947 to najlepsie za sebou /Citizen Kane/. Zaver bol odbity a miestami dost nudny. 69 % ()
Noir jsem nikdy zvlášť nezbožňoval, ale Welles je holt v tomhle ohledu mistr, a tak mi Dáma ze Šanghaje nejenom úžasně rychle utekla, ale zároveň mě taky moc potěšila skvělou atmosférou. Příběh to navíc byl bezvadně vykonstruovaný a navržený a sám režisér si podle svého zvyku střihl pěknou roli. 90% ()
Chatrny scenar jest nejvetsi slabinou filmu, coz je velka skoda, nebot film mel potencial. A to nejen diky uzasne Rite Hayworth, ktera ani nemusi moc hrat…, jedna z nejkrasnejsich herecek v historii amerického filmu. Zajimave postavy a vyborna kamera, ktera si za zaverecnou zrcadlovou sin vybojovala ctvrtou hvezdicku. ()
Esteticky se jedná o famózní film a režisérská genialita Orsona Wellese má co říct i po více než šedesáti letech, nicméně si podobně jako velká část zdejších hodnotících myslím, že si pan režisér měl méně hrát a více se soustředit na důležitější součásti filmového celku, například zajímavější příběh, nebo větší napětí (byť slavná scéna v zrcadlovém bludišti si svoji pověst zasloužila právem), nemluvě o tom, že zdejší pojetí hlavní ženské postavy částečně kopíruje bezchybnou Pojistku smrti. Zatímco Občana Kanea nepovažuji "jen" za kinematografickou šablonu, ale za formálně výrazný celek, tento film je natolik schematický, že jediné, čím se můžeme kochat, je skutečně onen vizuál a překrásná Rita Hayworth - neboli hlavní dva důvody, proč dávám slabší čtyři hvězdy, naštěstí nijak neovlivňující moji přízeň k režiséru Wellesovi. ()
Typický klasický noir so všetkým, čo k nemu patrí - zapeklitý kriminálny prípad, súd, osudová žena, mrtvoly a vražedná zápletka. Film sa veľmi pomaly rozbieha a hlavne v prvej polovici vidí divák veľa vaty. Welles obsadil do hlavnej role sám seba, pravdupovediac, na neho ako na milovníka som si musel veľmi dlhý čas zvykať. Celkovo je film tradične na 40-te roky dosť ukecaný a zaujímavých scén, napríklad ako tá psychadelická zo zrkadlami v závere, je minimum. ()
Once, off the hump of Brazil I saw the ocean so darkened with blood it was black and the sun fainting away over the lip of the sky.We’d put in at Fortaleza, and a few of us had lines out for a bit of idle fishing. It was me had the first strike. A shark it was. Then there was another, and another shark again, ’till all about, the sea was made of sharks and more sharks still, and no water at all. My shark had torn himself from the hook, and the scent, or maybe the stain it was, and him bleeding his life away drove the rest of them mad. Then the beasts took to eating each other. In their frenzy, they ate at themselves.You could feel the lust of murder like a wind stinging your eyes, and you could smell the death, reeking up out of the sea. I never saw anything worse… until this little picnic tonight. And you know, there wasn’t one of them sharks in the whole crazy pack that survived. ()
Je to asi rouhačství, ale pro mě nejuspokojivější Welles: Žádná velká témata ani velké příběhy jako v Občanu Kaneovi, Ambersonech nebo Falstaffovi, místo toho šestáková historka jako záminka pro radostnou filmařinu, která neslouží vyšším cílům ani si nic nedokazuje — v Cizinci vzorně naplňoval žánr a podlézal divákovi, tady si s žánrem pohrává, zápletku moc neřeší, nedoříkává věci, klidně si dovolí být ukecaný a teatrální — může, protože atmosféra jak bejk protože nádherné a funkční kompozice a svícení, které se naučil na „větších“ filmech — a protože podmanivý hlas, který z těch monologů dělá poezii — suché komentáře, nadhled, humor, dialogy, všechno trošku předimenzované, ale proč by ne (realismus není jediná cesta a může taky pěkně nudit) — postavy nejsou „uvěřitelné“, ale mj. díky výrazným typům v obsazení mají velmi živoucí rysy, vlastnosti, slabosti, vzájemnost a smutky, kterými oslovují a přece jen cosi netriviálního o světě říkají — soudní scéna (tragédie uprostřed (povedené) frašky, střihy mezi šachovnicí a porotou už už na hraně symbolismu, který neměl rád) — pouťová scéna (hotovej Bergman) — extáze z drobností jako závěrečný odchod skrz turniket, který už nejde otočit zpátky — studio podle něj „zkazilo“ hlavně hudbu (jeden stokrát přearanžovaný motiv a spousta mikymauzování), ale ona funguje. Klenůtek, pocitovka, esence Wellesova stylu, dát si znovu, pustit ženě (poslední bod splněn se značným ohlasem). ()
Rita se nonstop tváří jakoby ji ulítly včely a hlavní hrdina, drsňák, má vizáž oteklého chlapce. Krapet noir nuda. ()
Bůh ví, co se dělo při produkci, jelikož v úvodních titulcích ani není uveden režisér, ale i na své stáří mi přišla slabá. Orson Welles mechanicky namíchal scénář z typických "noir" ingrediencí a pořádně je napálil, čímž jim sebral šmak, sílu a veškerou živoucnost. Bere se to hrozně vážně, pohnutky postav skřípou a rádoby význačné dialogy i hrdinův voiceover čpějí prázdnotou. Korunu tomu nasadila parodická anarchie u soudního dvora, po níž jsem tento vyčpělý a rozklížený film znuděně dosledoval jen proto, abych zjistil, jak skončí. ()
"... když žraloci ucítili pach své vlastní krve, začalo to běsnění. Požírali sami sebe navzájem.." Úžasná noirovka, s především perfektní scénou, odehrávajících se během posledních pěti minut filmu. Vražda v zrcadlové síni zábavního parku byl od pradávna kameramanský sen, ale jen vyvoleným se to může splnit. Kulky rozbíjející zrcadla a ne skutečná lidská těla jsou perfektní podívaná a Rita Hayworth stojící s revolverem v ruce rovněž. Pokud milujete kameru, musíte vidět. ()
"Killing you is killing myself. But, you know, I'm pretty tired of both of us." Pri všetkých ostatných filmoch by som frflal na prekombinovanosť, tu mi to tak z neznámych príčin vôbec neprišlo. A že dôvodov bolo... Neviem to prisúdiť k ničomu inému, než k Wellesovmu majstrovstvu. Tu sa predviedol v poradí herec < scenárista < režisér a jeho réžia je niečo tak skvelé, že na to sa pozerať človeka jednoducho neomrzí. Rita krásna aj v blond prevedení. Dej skvelý, ako celku vlastne ani nie je veľmi čo vytknúť. Dáma zo Šanghaja je v rámci Film-Noiru postavením skutočná, pozornosti hodná dáma. Raz nestačí. 90% Najlepší moment: Scéna v zrkadlovej miestnosti. ()
Reklama