Režie:
Darren AronofskyKamera:
Matthew LibatiqueHudba:
Rob SimonsenHrají:
Brendan Fraser, Sadie Sink, Hong Chau, Ty Simpkins, Samantha Morton, Sathya Sridharan, Huck MilnerObsahy(2)
Lidé jsou úžasní. Tento nakažlivý optimismus je superschopností Charlieho. Vidí v lidech jen dobro a v nás tak probouzí empatii. Téměř tří set kilový osamělý učitel, ztvárněný miláčkem publika Brendanem Fraserem, se snaží najít cestu zpět ke své dceři Ellie (Sadie Sink). Pod tíhou vlastních traumat se jen složitě vyrovnává s minulostí, uzavřel se ve svém bytě, stresové situace řeší přejídáním, ale na půdorysu svého třípokojového bytu je majákem dobra pro sebe i své okolí. (Aerofilms)
(více)Videa (2)
Recenze (454)
Inscenace divadelní hry, která se ani nesnaží vypadat jako film. Možná bych mohl obdivovat prostetické speciální efekty a práci maskérů, ale míra citového vydírání je tak vysoká, že mi to moc nejde. Aspoň to není tak strašné jako matka! Herecky nejpřesvědčivější mi tady přišla Hong Chau, o které jsem v životě ani neslyšel. Aronofsky už je prostě jen pro otrlé diváky. Časy, kdy točil dobré filmy, jsou zřejmě minulostí. ()
[65%] Neměl jsem od tohoto filmu přehnaná očekávání, nějak jsem se do něj ani nehrnul, ale jednoho odpoledne jsem si řekl, že se na to nakonec vrhnu! No a jak se mi celkově snímek líbil? A jaké jsem měl při něm emoce? No, nevím jak to přesně popsat, film je určitě dobrý, ale nějak hluboko do duše mě rozhodně nezasáhl. Brendan Fraser je ale zde určitě výborný, takže si pochvalu zaslouží právem – vlastně celý film byl postaven na něm a jeho ústřední postavě. Takže jisté konkrétní scény a detaily, jak žije nesnadným životem ve svém bytě, jak se obtížně pohybuje a stravuje – to vše bylo dobré. Další postavy už mě tolik nebavily, včetně té jeho filmové dcery, kterou zde hrála Sadie Sink. Jako jasně, ten vztah mezi ní a jejím tátou, kterého prakticky neznala, byl mizerný – dá se to pochopit, ale ve mně to nic moc nevyvolalo. Třeba ještě ta postava Liz mi přišla ještě v pohodě. Thomas mě třeba už vůbec nebavil. A když se dere film do toho úchvatného finále, tak jisté napětí jsem už cítil, jenže emoce zůstali někde na půli plynu a pak snímek skončil. No, asi to popisuju moc kriticky, mě to celé docela bavilo, ale vyloženě jsem se z toho na zadek neposadil. Na to mi to přišlo moc obyčejné a nevýrazné. Ale to 1 vidění nelituji, Fraser zvládl tuto roli na výbornou, takže asi tak. ()
Odsuzující zdejší komentáře jsou nespravedlivé. SPOILIN' (as usual): Ano, tohle je velice jednoduchý (a proto jsou mimo všechna osočování, že je polopatický) příběh o člověku, který pro nečekaně objevenou pravou lásku opustil v té krátkozraké euforii a uvolnění z coming-outu svoji dcerku i ženu a šel si za nalezeným štěstím, místo aby se třeba pokusil obě fáze svého života skloubit, nepřetrhat kontakty. Ale stalo se. A po drastické ztrátě svého milého si začal vyčítat, že nebyl dost dobrým člověkem, aby tu kvůli němu jeho partner zůstal. Pocit provinilosti se (typicky) nasčítá, a on se začne trestat a zároveň v sobě zaplňovat prázdnotu a posilovat pocit pohrdání sebou a odpor vůči vlastní nedostatečné osobě, až se to zvrhne a přeroste do morbidní obezity a sebepoškozování. A tehdy ho potkáváme. *** Ale přitom v něm celou dobu byla nepotlačitelná touha a dychtivost po dobru v lidech a kráse vymaňování a tříbení vlastního tvaru - jak ji chtěl vidět v každém náznaku kolem sebe, jak ji provokoval a ponoukal. Touha, která si stejně našla svoje náhradní kanály, která mu byla vlastní, která z něj skutečně činila ryzího člověka, udržela mu pevné přátelství přese všechna úskalí a ve chvilce obnovila i nezničitelnou blízkost s bývalou ženou, touha, která může nahlodat mnohé obranné valy... jak v jeho studentech, tak i v jeho dceři, a i když pozdě, tak i v něm samotném. *** A teď ten kolos ví, že umírá, a celkem pochopitelně setřese stud a provinilost a pokusí se obnovit vztah s dcerou stůj co stůj, ujistit se, že udělá, co ještě může. Není toho moc, ale rozpustí se navršená nedorozumění plynoucí z toho, že nikdo z klíčových aktérů ve správnou chvíli prostě jenom neměl dost sebedůvěry, sebevědomí (matka, aby se nestyděla, že možná nezvládá roli matky, dcera, aby neútočila dřív, než někdo napadne její vlastní křehkost a nejistotu, otec, aby sebou nepohrdal hned dvojnásob za to, že neudržel naživu partnera a že se nedokázal vrátit k rodině, kterou bezpříkladně opustil...), a to stačí. END of SPOLING. *** To důležité: příběh nevydírá, ač to dlouho vypadá, že je právě k tomu zkonstruovaný, nakonec to tak není. A není "polopatický" - na rovinu, tady není nic, co by každý divák a každá sedačka v kině nechápali rovnou (netřeba tedy kritikům - a jmenovitě jindy bystřejšímu, tentokrát zatvrzelému Ondřeji Štindlovi v recenzi pro Deník N - mlátit hlavou, jim je třeba otevřít skrze všechny ty akademismy srdce a pustit do něj bez předsudků, co se tak prostě a otevřeně nabízí, nespekulovat) - ta doslovnost je tu k intimnímu prožitku, čemuž pomáhá i kamera a zvuk, k fyzickému prožití strachu, nejistoty, nedostatečnosti, zahlušení, barikádování i uvolnění, pokud se podvolíte (a to jediné za vás film udělat nemůže - a pokud se bráníte, chápu, že to pak berete jako vydírání a nátlak, ale film nevydírá, nabízí velice hodnověrný prožitek)... A pak jen spustí v pravou chvíli katarzi z přirozeného uvolnění, opuštění barikád a přijetí, jen sleduje a rozvíjí takovou konstelaci (viz tu spoilingovou část), v níž se to nakonec velice logicky a nevykonstruovaně povede, samospádem... *** Přála bych si častěji zažívat po konci filmu v kině takové ticho - které nikdo nechce prolomit... ani po rozsvícení, ani cestou ze sálu, a dokonce ani cestou z kina ven do ulic a domovů... všichni příjemně zaraženě mlčeli... *** A nesmírně doceňuji ten zralý moment, spočívající v tom, že k prudkému spuštění emocí dojde chvíli před koncem, režisér otočí čepem, zdvihne taktovku, vyřinou se vám slzy, necháte je, proudí to vámi, ale není to ještě ten okamžik, kdy končí film... ta závěrečná katarze se rozline až pak, klidná, tichá, zvědomělá, přijde přesně až po tom, po prožití uvolněných emocí, a prostě nastane a trvá... a diváci ji vynesou ven, do světa... Totiž alespoň ti, kteří to na sebe nechali působit a nedali se strhnout k tomu, aby filmu nastavěli umělé obranné valy - ač neříkám, že jim to Aronofsky pokušitelsky nenabídl. Nicméně mě po strhující matce! znovu přesvědčil, že točí precizně a vědomě, byť jen pro ty, kdo se skutečně dívají s otevřenýma očima a srdcem a nenaběhnou si na zdání ničeho lacinějšího. *** PLUS: V roli kamarádky a ošetřovatelky se tu objevila skvělá Hong Chau, která ztvárnila nezapomenutelnou postavu z nesmírně pozoruhodného a krásného Paynova filmu Downsizing - obě role mají dokonce mnoho společného. *** (S Lí v Pilotů.) *~ () (méně) (více)
Herecká masterclass x masterclass zbytečný režijní manipulace. Kdyby Darren udržel na uzdě svojí touhu smýkat divákem do záchvatu transcendentního dojetí a vedl film až do konce jako komorní bytový příběh o lidské hroudě viny a osamocení, mohlo to mít punch, na jaký tenhle americký patetik dosáhl naposledy ve Wrestlerovi. Ale bohužel takhle je z toho nanebevzetí sebepoškozujícího se člověka, který se vzdaluje tím víc, čím víc se ho režisér snaží udělat dojemným. Fraser ovšem zaslouží maximální respekt. On je všechen humor a humanismus, který tenhle pochybný dramatický kytovec nese. ()
Asi nejlepší antireklama na junk food, co jsem kdy viděl. Dokonale namaskovaný Fraser je fenomenální, jeho přihrávači v čele se Sadie Sink a Hong Chau s ním ale velmi zdatně drží krok. Velryba je většinu času náramná komorní konverzačka, která nezapře divadelní původ, ale v tomto případě to vůbec nevadí, protože omezené prostory jednoho malého bytu Aronofski dokázal využít k natočení strhujícího lidského dramatu s pár devastujícími momenty (scény přejídání jsou až mimořádně nepříjemné). Kdyby to v závěru Darren (opět) nepřepálil, mohla být Velryba po Requiem za sen a Wrestlerovi jeho třetím (skoro)dokonalým filmem. Ve srovnání se samožerskými hovadinami typu matka! je to ale pro osobitého filmaře rozhodně krok správným směrem. 80 % ()
Galerie (27)
Zajímavosti (20)
- Na filmovém festivalu v Benátkách se dostalo Brendonu Fraserovi (Charlie) 6minutového potlesku publika ve stoje za herecký výkon v tomto filmu. (sator)
- Velryba vydělala 17,5 milionu amerických dolarů ve Spojených státech a Kanadě a 37,4 milionu dolarů v dalších zemích, což celosvětově činí 54,9 milionu dolarů. Rozpočet filmu činil pouze 3 miliony dolarů. (classic)
- Prvý digitálne natočený film Darrena Aronofského. (Arsenal83)
Reklama