Režie:
Darren AronofskyKamera:
Matthew LibatiqueHudba:
Rob SimonsenHrají:
Brendan Fraser, Sadie Sink, Hong Chau, Ty Simpkins, Samantha Morton, Sathya Sridharan, Huck MilnerVOD (3)
Obsahy(2)
Lidé jsou úžasní. Tento nakažlivý optimismus je superschopností Charlieho. Vidí v lidech jen dobro a v nás tak probouzí empatii. Téměř tří set kilový osamělý učitel, ztvárněný miláčkem publika Brendanem Fraserem, se snaží najít cestu zpět ke své dceři Ellie (Sadie Sink). Pod tíhou vlastních traumat se jen složitě vyrovnává s minulostí, uzavřel se ve svém bytě, stresové situace řeší přejídáním, ale na půdorysu svého třípokojového bytu je majákem dobra pro sebe i své okolí. (Aerofilms)
(více)Recenze (452)
Ah, tohle bylo, hodně. Emocionální vydírání, v momentech, definitivně, ale většinou jsem na to zároveň vědomě přistoupil. Suspension of disbelief. Asi ne do takové míry, jakou to prožívali lidi, kteří pracovali na filmu a lidi, kteří tenhle film sežrali i s navijákem, ale pořád, dost obstojně. Ten konec je jako způsob, klimaticky, jak si já sám vždycky představuju, že kdybych filmy končil, končil bych je v podobných momentech síly, podobných momentech střihu a jisté otevřenosti, jediné dokončené dílo, co jsem kdy udělal, končí podobně. Aronofsky jako filmař dokazuje už dvě a půl dekády, ne vždy s úplným kritickým přijetím (třeba Noe, nebo matka!) , ale dokazuje, že má svůj unikátní hlas, v drtivé většině případů promlouvá hlasem zlomených hrdinů, kteří přerůstají rámec příběhu. 'The Whale' se v tomhle neodlišuje. Adaptace divadelní hry, kterou pro film do podoby scénáře přepracoval sám její autor představuje několik postav, které se točí okolo tří set kilového Charlieho, který vyučuje psaní online a hnije ve svém domě, kde se celý příběh odehrává. Film je především koncertem Brendana Frasera (který za roli s velkou pravděpodobností letos získá Oscara), Hong Chau (mně neznámé thajské herečky) a samozřejmě úplně úžasné 'bitch face evil' Sadie Sink, která tyhle role umí, jako nikdo, a všiml jsem si jí samozřejmě už ve Stranger Things. U mě, emocionálně, tenhle film způsobil alespoň něco, což se nedá říct jen tak o něčem, co obvykle sjedu a proto dávám, za tu šlehu, o hvězdu víc a protože mi to ve výsledku nepřišlo tak patetické, ubohé, jak to vnímají někteří 'tvrdí hoši' z ulic CSFD. Dokážu ale zároveň pochopit i ty výtky vůči filmu, který dělá tu "hru na pláč" (což je, já vím, název filmu, kde to má jiný význam, ale já tak označuju filmy, které emocionálně vydírají diváka), takže chápu, že někteří na to odmítnou přistoupit, ale mě v tom, co se snažil říct, připadal silný a přesný a Aronofsky mě nikdy vyloženě nezklamal a nepřišlo mi, že tímhle by nějak šlápnul vedle, nebo vytvořil špatné dílo. I was quite engaged. Je to o scénáři a dobře (nebo spíše se hodí říct přesně) odehraných postavách a to jsou ty nejdůležitější aspekty filmu.... filmy, co mají dobrý scénář a přesně sedící, odehrané postavy, budou vždycky lepší, než filmy, které jsou lepší ve všech ostatních aspektech dohromady. ()
Měla jsem velká očekávání. A teď mám celkem velké zklamání. Z toho filmu je hrozně poznat, jak chce útočit na city, připadá mi, že je tomu vše přizpůsobeno. A na mě to vůbec nefunguje. Snad jedinou výraznější emocí, kterou jsem u sebe v průběhu sledování zaznamenala, byl pocit zhnusení nad hlavním hrdinou, speciálně, když se něčím přežíral. Nedokázala jsem ho litovat, což možná bylo způsobeno i tím, jak málo jsme věděli o jeho předchozím životě, vztazích. Pak se na něj člověk mohl jen těžko nějak více napojit. Chování postav, dialogy mi připadaly často dosti nelogické, vykonstruované, s cílem prvoplánově zapůsobit na diváka. Fyzická stránka hlavního hrdiny byla na můj vkus rovněž už dost přestřelená a na to, jaké ódy všude zaznívají na výkon Brendana Frasera, se taky zase až takové zázraky podle mě nekonaly (ač vytknout mu asi není co). Vlastně možná nejlépe se za mě předvedla Sadie Sink jako dcera hlavního hrdiny, připadala mi ze všech asi taková nejuvěřitelnější. Za ni a zajímavý námět jako takový dvě hvězdy a 40 %. ()
Aronofskyho asi najnormálnejší film v kariére, žiadne psychedelic hrátky a komplikované scény na pochopenie s návodom. Len veľa smútku, depresie, plaču v jednej miestnosti a zopár hercov s výbornými hereckymi výkonmi. Fraserov dobrácky tlsťoch je jasný kandidát na Oscara a mám pocit, že to naozaj iba nehral. Toľko emócií vo filme sa len tak niekde nenájde. ()
Snaživý námet a trošku iný, a predsa staronový Aronofsky. Takéto témy tu už ale predsa svojho času priniesol Pálfi , takže my zbehlejší reči o "doteraz nevidených scénach" odzívame - špeciálne v tomto uslzenom prevedení. Fraserov comeback do áčkovej ligy na úrovni a pravdepodobne toho oscara dá (aj keď by som ho oveľa radšej prial Farrellovi), ale sfilmovať divadelnú hru proste nie je pre tohto režiséra. Záver super. ()
Na divadelním prostoru jednoho bytu se tísní příliš mnoho obezity, slzopudnosti, témat a přesahů, které ale nefungují, jsou zkratovité a bez řádné katarze...Dalo by se polemizovat o víře, bohu, ztrátě, sebedestrukci, literatuře, ale zůstane jen fyzický výkon Frasera, který bohužel občas připomínal Great Goblina, což zase sklouzává k nechtěné parodii... ()
Aronofsky netočí moc šťastný a pozitivní filmy. Sleduju hodně horory a dramata a léta ve mě žádný film nevyvolal nějaký špatný pocit. Za to tenhle film, vyvolal hodně špatných emocí. Při sledování mi bylo hrozně těžko a některé scény byly fakt nepříjemné, nějak jsem se v nich necítil dobře. Dokonce mě to na konci opravdu dojalo a i když to tak bylo cíleně natočeno, nijak to nemám panu režisérovi za zlé. Fraser má toho Oskara fakt zaslouženě. Tohle je fakt silný snímek a nejhorší na tom je, že lidi jako je zde hlavní postava, fakt žijí mezi námi a nemají ten život lehký, ať už si za to můžou sami nebo ne. Zasloužených 95% ()
Ten film je všechno možné jenom ne průměrný, přesto má ode mě průměrné hodnocení. Proč: První třetina mě skoro nadchla. Líbila se mi ta trocha filosofování, civilní pojetí, hudba, kamera, říkala jsem si, jak to po stránce kvality vyčnívá nad většinou filmů, co se točí. V druhé třetině se to zacyklilo a přestalo se to posouvat. Z původní svěží úvahy se stala mantra a sípáni a přežírání začalo být okoukané. V poslední třetině jsem začala zívat a těšit se na konec toho utrpení. Bohužel závěr, kýčovitý, přeumělkovaný a patetický, odstřelil ten film do pásma filmů, které už nechci víckrát vidět. ()
Silny pribeh a fantasticky zahrany ()
„A nejsmutnější jsem byla z nudných kapitol, které popisovaly velryby, protože jsem věděla, že se nás autor snaží odpoutat od svého smutného příběhu. Aspoň na chvíli.“ Silný příběh o posledním týdnu života tří set kilového věčně optimistického Charlieho, jenž se snaží po letech navázat vztah s dcerou Ellie. Výborný osobní drama o odpuštění odehrávající se v jednom malém bytě. Šlo i o můj nejočekávanější film minulého roku a není se čemu divit. Brendan Fraser zažívá svou Brenesanci a tady neskutečně září. Byť nejsem nějaký jeho velký fanda, (pořadně jsem ho v ničem předtím neviděl, shame on me) působí jako sympaťák a strašně mu fandím. To jak si s touhle rolí poradil bylo skvělý. Radost, smutek, vztek – všechno to hraje s takovým citem, ale zároveň do toho dává úplně všechno. Na druhou stranu film umí být i dost odporný. Scény, kdy se Charlie přežírá jsou jedny z nejnepříjemnějších, které jsem kdy viděl. Takhle to zkrátka umí jen Darren Aronofsky, který i sem nezapomněl propsat své jedinečné ztvárnění úzkosti. Skvělá Sadie Sink jako drzá a nepředvídatelná dcera Ellie taky opět válí a byla i mým prvotním důvodem zhlédnutí filmu. Zvlášť pak ve finální scéně s Brendanem hrají úplný herecký koncert, to je prostě nádhera. Hudba, kamera, 4:3 formát či zrnění obrazu už jen doplňují atmosféru. Nad tímhle filmem budu ještě dlouho přemýšlet a brzy si dám určitě repete. Jak říkal Toren, nedá se to moc popsat, jde o intimní záležitost, kterou si musí každý sám vstřebat. P.S. Brendanovi toho Oscara strašně přeju! ()
Praly se ve me pocity, ze koukam na divadelni hru a za koukam na sitcom. Jak se postavy neustale schazeji v jednom byte, prechazeji po pokoji a vedou spolu reci mi porad evokovalo Pratele, Krok za Krokem apod. Jen bez humoru. Jinak jde o narocny film, ktery jde obcas syrove na dren ale moc mu nejde davkovat emocni drzkovou, jak by si asi Aronofsky pral. ()
Som rád, že som konečne mohol navštíviť takto kvalitný film v multiplexe. Už som myslel, že po covide sa tam hrajú iba Marvelovia, Avatarovia a české romantické komédie. Síce na tento oscarový film nás šupli do najmenšej kinosály so siedmimi radmi, ale čert to vem... Aronofsky je po rokoch stále stávkou na istotu. Hoci toto je film, ktorý nesie najmenej z jeho rukopisu a veľmi sugestívnej filmárčiny. Je to teda jeho najcivilnejší film. Veľmi detailne sledujeme boj hlavného hrdinu a vieme sa do neho vcítiť aj bez 3D okuliarov. Všetko stojí a padá na Brandanovi Fraserovi. Tých pár minút, kedy opustí objektív, len aby sme lepšie spoznali charakter jeho filmovej dcéry je najhluchšou pasážou filmu. Na konci sa už dočkáme aj výraznejšieho režisérskeho vkladu, ktorý nám pripomenie, že film naozaj režíruje Aronofsky (hoci na niekdajší zbesilý strih už môžeme zabudnúť). Po filme Otec ďalší odvážny film popisujúci život človeka s bežnou chorobou, ktorú doteraz nikto nemal gule filmovo spracovať, P.S. Dávam slabších, ale predsa len päť hviezd. Kvalít Requiem za sen či matky! to nedosahuje, ale po rokoch mi tento film dobre padol. ()
Brendana som nikdy nepovažoval za nejakú megastár, skôr iba za priemerného herca, ktorému sa na chvíľu podaril malý zázrak v Hollywoode. A tiež som ho bral za komika, ale to je asi tým, že prvé čo som s ním videl, bola Zmluva s diablom, čo bola mimochodom celkom vydarená komédia. Neskôr sa ten herec niekam vytratil, ale to iba z môjho pohľadu, pretože nezamestnaný určite nebol. Teraz je mi však jasné jedno - tohto herca som tak trochu podcenil. Predpokladám, že Darren Aronovsky o tom vedel čosi iné a verím že aj preto zveril túto úlohu práve jemu. Mal pravdu a nemýlil sa. Ale stopercentné výkony vyžmýkal zo všetkých. Je celkom možné, že moje päťhviezdové hodnotenie v budúcnosti prehodnotím, ale nateraz to bol pre mňa ozaj silný filmový zážitok. Najprv ma do kresla posadila originalita, zatiaľ čo dej na mňa postupne vyvíjal psychický a emocionálny nátlak, ktorému som úplne podľahol. Skrátka ukážka veľkého režiséra a určite aj veľkého človeka (tým nemyslím onú veľrybu, pre ktorú boli peniaze tak dôležité až do samého konca). Film zomňa za dve hodiny dostal takmer všetky ľudské emócie. Postavy ma v ňom celý čas tak trochu miatli a môj potlesk za to patrí aj scenáristovi, ktorý týmto nádherne ukázal to, na čo väčšina iných filmov zabúda, že žiadny človek nie je až taký čiernobiely. Podľa mňa bolo práve to na celom filme to najkrajšie. 85%. ()
Neskutečně depresivní a smutný film. Charlie se nedokáže vzpamatovat ze smrti svého přítele. Zůstane tak uzavřený sám doma, v malém bytečku a jen se pase. V jednu chvíli mi je Charlieho vážně líto a o pár minut později se mi z něj chce zase zvracet. Hodně drsný kontrast. Konverzace s jeho dcerou jsou vážně síla a jsou stropem celého snímku pokaždé, když se Ellie objeví na scéně. Finální záběr byl pro mě výbuchem emocí. Velryba je velmi citlivým dramatem, které možná pobídne některé zamyslet se nad svým životem, no a co si budem, taky váhou, protože takhle dopadnout prostě nechcete. Divím se, že Sadie Sink nedostala vůbec žádnou nominaci, jelikož je tady vážně skvělá a po Fraserovi, který si jde jistojistě pro sošku, předvádí perfektní herecký výkon. To stejné mám s hudbou, ta je zde výborně vystihující a jednoduše geniální. ()
Film o umírání, za mně defakto asistované sebevraždě. Myslím, že v ČR bychom volali sanitku už v pondělí, diky něčemu, čemu se říká bezodkladná péče dostanou ošetřen i lidé bez pojištění, ale jasně, nebylo by pak o čem hrát. Ale tak i tato linie, že se respektuje jeho přání nedostat pomoc, mi přijde velmi zajímavá a velmi americká. Film o tom, jak najít aspoň malou naději, že jediný potomek není zrůda, a předat jí trochu sebevědomí a lásky, co se nestihlo dřív. Film o smíření. O konci. Fraser byl úžasný, ale ty emoce ke mně nedotekly. Mile mě překvapilo, že na Aronofskeho poměry to bylo velmi komorní, velmi divadelní a s minimem ezo mumbo jumbo. Bohužel mám s Aronofskym problém, že se mně to nedokáže dotknout, možná proto, že se to příliš snaží. Racionálně to funguje, herci skvělý, ale někde se něco ztratilo a nebo to tam nikdy nebylo. ()
Bez tesklivého závěru čtyři. Ale když po mně příběh chce, abych přijal nanebevzetí člověka, který opustil rodinu, myslí si, že peněžní podpora stačí, sám se podkopává v každé příležitosti a i ve finále se na rodinu vykašle tím, že si nechce pomoct v závislosti, jen proto, že žije optimismem, to už odmítám. Fraser ovšem vynikající a přeju mu jen to nejlepší. ()
Film o teplém tlustém zmrdovi na gauči. Nebavilo mě to ani minutu. ()
80% ()
Aronofskyho mám rád, ale zde jsem si nebyl jist. Nepředpokládal jsem, že mě strhne nějakej uslzenej příběh o tom, jak si upocenej a obézní Brendan Fraser znovu hledá cestu ke své dceři. Jenže se to stalo. Náturou jsem cynik, kvůli čemuž jsem se na Fraserova Charlieho, který je schopný (i přes svůj nechutný zevnějšek) vidět v lidech to dobré, nemusel vůbec naladit. Jenže jsem se na něj naladil. Aronofsky mi však umožnil sžít se s ním - s tím upoceným, nechutných, teplým a velkým chlapem. To je právě ono. Té postavě byla vtisknuta jistá velikost (nemyslím jen tu hmotnou), což není lehké, když film vypráví o traumatizovanym člověku, co "léčí" vinu a stres přejídáním. Aronofsky už ale v minulosti dokázal, že dokáže vykřesat z opovržlivé sebedestrukce něco ryzího a zde se mu to opět povedlo. Právě na onu velikost poukazuje i název, který v člověku vpravdě sepne v momentě, kdy se Charlie ve filmu poprvé postaví - natož pak kdy se postaví naposled... V době, kdy neustále pozoruji zvětšující se měřítko, které v praxi vypadá tak, že nějací namistrovaní šašci zachraňují svět nebo galaxii, je osvěžující si uvědomovat, jak málo vlastně stačí, aby to člověka posadilo na prdel. Někdy málo je více, dalo by se říci. Ve skutečnosti to ale málo není. Scénárista a spisovatel, Samuel D. Hunter, rozehrál několik motivů a ve správný čas je dokázal propnout, takže poměrně malý akt se jeví jako velký a úzký děj dokáže vyvolat epiku. Ačkoliv se děj odehrává takřka jen v jednom obýváku, tak se mi audiovizuálně zaryl do paměti. Režisér dokáže obsah patřičně audiovizuálně vykreslit (hudba tomu hodně dodává), takže co má mít sílu, sílu má. Někomu to možná bude připadat moc na sílu - moc slzy ždímající, ale to jest výsledkem toho, že se divák na ten film nedokázal naladit. Děravej scénář to totiž nemá, takže klíčové body příběhu nestojí na hliněných nohou a bezobsažnost není doháněna patosem. Mně to přišlo podané vkusně. Kvalitně vystavěné, odpudivé i krásné zároveň. ()
Jakože na pět to není, to určitě ne. Ale na tři jít taky nemůžu.skvělé komorní drama. Skvělý popis reality západního ráje "nemůžu jít do nemocnice, nemám pojistku, z takového dluhu se nikdy nevyhrabu". A díky konečně za vhled do toho, jak takoví lidi vlastně existují. Charlie byl perfektní. Fraser konečně dostává šanci aby se po sexuálním obtěžování (kdy obtěžovali jeho a prakticky ukončili jeho pořádnou hereckou kariéru) dostal zpátky pod světla a narozdíl od některých herců tady ukazuje, že na to opravdu má. V životě bych nevěřil, že O'Connel z Mumie dokáže zahrát něco takového jako The Whale!!! Díky za comeback a všechno nejlepší k dalším návratovým majstrštrykům. NAPROSTO ZASLOUŽENÝ OSCAR! ()
Reklama