Režie:
Joachim TrierKamera:
Kasper TuxenHudba:
Ola FløttumHrají:
Renate Reinsve, Anders Danielsen Lie, Herbert Nordrum, Maria Grazia Di Meo, Hans Olav Brenner, Deniz Kaya, Vidar Sandem, Olav Stubberud, Gisle Tveito (více)Obsahy(1)
Brzy třicetiletá Julie stále hledá své místo ve světě a experimentuje, zatímco její starší přítel Aksel by se rád usadil a začal novou životní etapu. Věci se zkomplikují, když zvídavá Julie pronikne na večírek, na kterém potká mladého a okouzlujícího Eivinda... Film na pomezí dramatu a komedie vypráví vtipně, pravdivě a s citem o vztazích a životě v době, kdy můžeme mít téměř nekonečné možnosti, a přesto si připadat jako nejhorší člověk na světě. (Aerofilms)
(více)Recenze (245)
Príbeh zo života jednej baby , ktorá bude vo vzťahu so svojím priateľom a jedneho dňa sa ocitne na cudzej svatbe ,kde spozná chlapa do ktorého sa časom zaľubi a rozhodne sa opustiť svojho aktuálneho priateľa a po čase keď sa dozvie od ich spoločného kamaráta ,nie prilíš dobrú správu o svojom býávalom priateľovi, to ju donuti ísť za ním a stretnúť sa sním, Cela pointa filmu je založená na žene ,ktorú nenaplňa aktuálny vzťa a určitým spôsobom ublíži človeku, ktorý ju viac miloval než ona jeho, pretože sama nevedela ,čo vlastne od života chce-myslím, že samotný názov tomu dosť napovie , Záver filmu mohol byť aj iní 3* ()
Generačný film zameraný na tridsiatnikov, ktorým svet otvára toľko možností, že si z nich boja vybrať. Predstava trvalého záväzku a zodpovednosti je pre nich tak desivá, že pred nimi radšej utekajú a hľadajú únik v krátkodobých vzťahoch bez rizika. V hlavnej hrdinke som sa ale nevidel (i keď som ešte v tom správnom veku), na to bola príliš labilná a nerozhodná. I napriek tomu hodnotím vysoko, lebo je to po dlhšom čase film, ktorý mal čo povedať a nebál sa hovoriť bez obalu a prikrášľovania skutočnosti. Jednoducho život aký je, so všetkými jeho bolesťami a starosťami. 8/10 ()
Autentické. Takhle bych popsal Nejhoršího člověka na světě co nejpřesněji co dokážu. Má to nádhernou, ale vlastně dost civilní kameru a herce. Především hlavní představitelka hraje tak obyčejně neobyčejně, že to opravdu působí jak takovej klasickej norskej příběh, kterých se tam děje plno. Randící a "hledající se" první vícepolovina je docela standartní indie vztahovka se zajímavými a dost moderními nápady a hlavně tématy. Druhá část filmu je o dost pomalejší a tam zase oceňuju tu vyspělost. Nečekal jsem takovou změnu vyprávění a vlastně návrat do stejných bot, jen s novou perspektivou. A vlastně se mi ta poslední melancholická třetina líbila taky. Takovéhle uvědomělé, chytré a "moderní" festivalovky můžu. 7/10 ()
Ten světový boom severské kinematografie je už dávno za námi, ale oni nám pořád jen dokazují, že s nimi je potřeba počítat jako záruka kvality. Jakoby v Hollywoodu zapomněli, jak se píši osobité příběhy, a tak jsme s těží rádi, když dostaneme jeden nebo dva z rok (letošek je tvůj Stevene!). Tento snímek jsem dlouho odkládal, až jsme na něj tradičně zapomněl.. Ve výsledku jde o skvěle napsanou vztahovku, která má v sobě všechno, co by jste od žánru čekali. Parádní good-feel podívaná, která Vás provází milostným životem Julie. Tvůrcům se na jedničku daří předvést snímek "jako ze života". Od zamilování, přes první políbení k sexu až zase k rozchodu, kolotoč jaký je náplní života obecně, se zde daří předat s mimořádnou upřímností. Poodkrývajíce paletu emocí a různých vrcholů vztahu se proplétáme příběhem, kterému nechybí jak srdíčko, tak ale i taková všednost. Bonusem pak budiž řada kreativních prvků, které vybočují z nastaveného žánrového paradigmata a hravě osvěžují scény. V podstatě nemám co vytknout, jen v závěru nepůsobí tak úderně, jak by si celý příběh zasloužil.. Ale pořád si to svým osobitým provedením zaslouží minimálně poklonu. EDIT: Pár dní poté pořád nemůžu dostat film z hlavy.. Mimořádně příjemná podívaná, kterou si chci brzy dát znovu! 85% ()
Velice zajímavý a snad i provokující film, možná jedno z nejlepších vyjádření prázdnoty. Když nahradíte přirozené hodnoty, zvyklosti a způsoby nepřirozenými, není se čeho chytnout, vpodstatě každý nápad či hloupost se mohou aspoň chvíli tvářit učeně. Vylepšit se to dá samozřejmě ještě hlubokými psychologickými úvahami. Mnozí tomu jistě i dnes úspěšně vzdorují, ale mileniálové to mají skutečně o mnoho těžší ... a třeba zrovna v Norsku začali dříve a došli již dále, takže tady se mohou topit ve zmatenosti klidně i třicátníci. Snadno se pak ztratí smysl života. Co si skutečně myslí autor snímku není jasné, však schopnost něco vyjádřit tu je ... 80%. ()
Fenomenálny film vo všetkých ohľadoch. Divácky prístupné, zábavné, originálne, poctivé remeslo s dokonalou Renate Reinsve. Severská kinematografia tento rok produkuje jeden skvost za druhým a zadupáva aj Hollywood. (KVIFF 2021) ()
Zpočátku přelétavá postava, na konci zvážněla, ale co nesmyslů mezitím udělala. Můžeme se na tom bavit anebo ji a její oběti litovat? (70%) ()
Pozastavenie okolitého deja, ako forma vyjadrenia určitej emócie nie je nová, ale v tomto prípade to bolo celkom trefné a celkom ma to aj prekvapilo (aj s malou čerešničkou na torte /v podobe ruky/). O filme už bolo popísané dosť, tak nebudem nosiť drevo do lesa. ()
Docela troufalost vůči publiku, postavit film na postavě se kterou je snadné se ztotožnit, a pak jí v průběhu filmu vykreslit jako sobecký, nevyzrálý a zmatený piece of shit. Jedinou útěchou budiž to, že ostatní nejsou o moc lepší. Takovéhle filmy potřebujeme jak sůl. Nesnesitelná lehkost bytí pro generaci mileniálů. Hvězda dolů za učebnicový přístup, za filmem vnímám autora jak se snaží ticknout všechny boxes, místo aby nechal ději přirozený spád. ()
Miluju Skandinávské filmy. Vždy mají mistrnou psychologickou a emocionální stránku. První půlka filmu je hodně vztahová, ale Skandinávsky, takže realisticky. Ne americké píčoviny. Je to gritty, reálné, uzemněné, osud si hraje s hlavnímy hrdiny... hlavní hrdinka neví co chce a neustále kmitá mezi rozhodnutími. Bude jí skoro 30 a pořád ještě neví, co chce. Už si vybere jednu cestu, chvilku na ní jde, ale pak se rozhodně - ooops, tohle nejsem já, musím si najít jinou kariéru/borce/život. V druhé půlce mi film připomněl pomíjivost života a že všechno může ze dne na den skončit. Měl bych začít žít víc, a hned teď. Taky mi film připomněl, jak život může vyjebávat. Hlavní hrdinka je asi lehce feministická, ale nic hrozného. Řekl bych tak Skandinávská norma. Později se v TV debatě s jedním z hrdinů ukáže pravá blonďatá feministka, se kterou hrdina vede přesně ten typ debaty, kterou bych na ní vyložil i já, takže u mě proběhla identifikace s ním, i když je mu přes 40. Film má i velice zajímavou psychedelickou sekvenci, která je realisticky zpracovaná. Pouze v Midsommaru jsem viděl podobně dobře zpracované efekty houbiček. Tady prvně nastane pohyb podlahy a splývání těla s okolím a pak je hrdinka vystřelena do tripu hluboko do svého Nevědomí. Celá ta sekvence je napuštěna hlubokou symbolikou, kterou ale i běžný divák dokáže zpracovat. Poslední kapitola má název: Everything comes to an end. And oh yes, it does. ()
Dal by se čekat jen milostný příběh, případně milostný trojúhelník, ale ve skutečnosti toho film ukazuje a zkoumá mnohem víc. Hledání, dospívání, generační posuny a třenice, feminismus, politickou korektnost či boj proti ní. Skvěle napsaný, natočený a většinu času i velmi vtipný film o hledající Julii a o partnerech, kteří sice neumějí odolat neoddiskutovatelnému dívčímu šarmu hlavní hrdinky, ale zároveň po čase přestávají stačit jejími tempu, nestálosti nebo nevyzrálosti. Snímek nepatrně drhne jen v místech, kde má být (doslova) smrtelně vážný. Zejména v závěru, který trochu vyšumí. Přesto ale výjimečná podívaná. ()
Velice civilní, osvěžující záležitost s příjemným tempem, která se poměrně zdařile vyhýbá kýči i v tématech, která k tomu svádí. Hodně by prospělo vyhodit celou sekvenci se zamrznutím okolního života, která je hodna spíše reklamy na banku. ()
Normálně u filmů nepláču. Ani u dojemných rozchodů, ani u úmrtí a psychologického zlomení pozůstalých, ani u uřezaných genitálií, hlaviček mimin či apokalyps. Ale tohle mě úplně rozervalo. Asi jsem zkrátka zmatené dítě přelomu milénia, na které měl snímek cílit a které řeší svou nikým nedoceněnou genialitu, flirt v okázalém stylu Kareniny, stálé chtění něčeho nedosažitelného a dobrovolnou trýzeň vlastní duše. Totéž řešila hlavní protagonistka Julie, která ale vůbec nevyznívá jako špatný člověk. Záměrně se nesnaží nikoho urazit, zklamat nebo zradit. Jediné, co v tuto chvíli potřebuje, je zachytit svou vlnu a nespadnout do existenční propasti, protože záměrně zvolená samota se může protáhnout a dříve nebo později bude muset žena trpce zaplatit za chybná rozhodnutí. V tomto ohledu nelze snímek vinit z cukernatosti, melodramatu nebo nějaké manipulace – je to zkrátka jen lekce, bez které se další sebeformace neobejde. Ostatně to nejdůležitější, co se Trier snaží sdělit divákovi, je: dělat chyby, hledat sám sebe, učit se z vlastní zkušenosti nebo nechápat, co od svého života chcete, to je naprosto přirozený jev a dříve nebo později to člověk pochopí a dojde přesně k výsledku, ve který podvědomě doufá. Nejdojemnější mi v rámci celého filmu přišlo svítání – ráno totiž vidíme obzvlášť jasně, že svět se obejde i bez naší existence a to, co se odehrávalo v noci, už je pasé. Ačkoli chtějí lidé dotáhnout do konce alespoň něco, právě konec je to, co tyhle lidi (včetně mě) tolik děsí. Co bude pak? Prázdnota. Režisér mistrovsky dokázal nefascinujícím postavám, které nepředstavují zrovna nejlepší prototypy lidstva, dodat kouzlo. Děj navíc naráží na spoustu dobře zachycených momentů a ilustrací známých, ale mnohdy opomíjených ‚‚pravd‘‘: sex na rozloučenou je pro slabochy, houbičky jsou hlasitější než bomby a ‚‚chcaní‘‘ jeden před druhým je lepší než podvod. Je zřejmé, že tento vzdorovitě umělý pokus strukturovat film do kapitol také odráží touhu samotných postav najít alespoň nějaký rámec svého života. Takže se ptám, Joachime: Jak se Ti podařilo natočit snímek o mně? ()
V nekterych momentech krasne pravdive a skutecne, ale ve vysledku hrozne rozbredle a netrefujici cil. Aspon za me. ()
Portret nerozhodnej ženy.Ake je to byť tridsiatníčkou v dnešnej dobe na vyspelom západe?Tuto otázku si položil režisér Joachim Trier v 12 kapitolách v nádhernej evokacii života súčastnej ženy.Dve hodiny počuvame reči o sexe,materstve,laske,spoločenských konvenciach.Režiser a scenarista Eskil Vogt odhalujú všetky črty súčastnej ženy.Výborny výkon podáva herečka v hlavnej ulohe Renate Reinsve .Joachim Trier s nami otriasa zmesou rôznych emocii.Hlavna postava Julia nás však môže aj celkom otravovat,jej problemy možu pôsobiť malicherne.Aj stopáž je trocha prehnaná.Joachim Trier nám vo svojom filme predstavuje dojímavú,vtipnú a zakomplexovanú hrdinku. ()
90 %. Mé první setkání s Joachimem Trierem a patrně ne poslední. Hodnocení jemně nadsazuji, pátá hvězda ale rozhodně není nezasloužená. Řemeslný eklektismus a lavírování mezi (freudovskou) snovostí a (naturalistickou) všednodenností. Obsah se točí kolem otázek morálního a ideového ukotvení a cílí na více věkových vrstev. Zkrátka po divákovi chce, aby se ztotožnil – je jedno, jestli s nerozhodnou Julií, křehce intelektuálním Akselem, nedozrálým Eivindem, osudově ironickým Juliiným otcem nebo postfeministickou moderátorkou. Nezřídka jsem se zasmál, nezřídka jsem se zasekl v myšlenkách. Každý z nás je Nejhorší člověk na světě. ()
60% spíš zklamání... ()
Dobrý film o blbém světě. Nejsem sociolog ani antropolog, tak nevím proč. Ale vím, že to tak je. Film o lidech, kteří nevědí, co chtějí nebo si myslí, že vědí a hlavně o tom usilovně přemýšlejí. A to tak, že život nežijí, ale vedou, prociťují, analyzují a ze všeho nejvíc se bojí. Bojí se života. Dobře ztvárněno. Doklad doby, která někam směřuje. Ani nechci vědět kam. Raději budu jenom žít. ()
Svým způsobem nádherně obyčejný příběh, který ovšem zachycuje tolik emocí a témat, že mě po zásluze rozložil. Všechny dialogy a celkově scénář je skvěle promyšlený a Joachim Trier skrze něj ukazuje obrovský cit pro emoce, které jsou tu velice příjemně dávkovány. Fungují také hlavně proto, že je nám vyprávěn prostý příběh ze života, se kterým se spousta diváků může perfektně ztotožnit. Hlavní hrdinka v něm neustále hledá sebe sama a často si není jistá tím, co chce od života ve chvíli, kdy mnozí lidé v jejím okolí už mají jasno. A to je jen jedna část toho množství zahrnutých témat, kdy se ovšem každé vhodně doplňuje a nepřekáží si, díky čemuž je konec snímku velmi uspokojivý. Zároveň celkový dojem podpořily i vynikající herecké výkony, především hlavní herečky, a rovněž taky lehce nenápadná, ovšem perfektně sedící hudba. Jak jsem psal na začátku, filmu se podařilo mě emocionálně rozložit a to je asi ta nejlepší pochvala pro tvůrce, jaká může být. Zkrátka další skvělý počin skandinávské kinematografie, který plně doporučuji. ()
Vymazlená vztahovka s výborným scénářem. ()
Reklama