Režie:
Jaroslav DudekScénář:
Jaroslav DietlKamera:
Jindřich NovotnýHudba:
Jan F. FischerHrají:
Jiřina Švorcová, Petr Haničinec, Josef Langmiler, Dana Medřická, Jana Boušková, Jan Potměšil, Vladimír Menšík, Hana Maciuchová, Zdeněk Řehoř (více)Epizody(12)
-
Anna nastupuje (E01)
-
Příběh zeleninové Jiřinky (E02)
-
Příběh šéfova zástupce (E03)
-
Příběh řeznice Lady a skladníka Oskara (E04)
-
Příběh starého Dominika (E05)
-
Vítězství prodavačky Kaláškové (E06)
-
Příběh učednice Zuzany (E07)
-
Příběh dvou pokladních (E08)
-
Příběh důchodkyně Kubánkové (E09)
-
Příběh šéfova syna (E10)
-
Svatba lahůdkové Olinky (E11)
-
Vánoce Anny Holubové (E12)
Obsahy(3)
Ľudské príbehy spoza pultu fiktívneho socialistického obchodu... Prvý diel seriálu Anna nastupuje vovádza diváka do jedinečnej predajne potravín, ktorá je niečím neobvyklá. Je akoby z inej krajiny - plná tovaru, dokonca aj zo zahraničia. Dalo by sa povedať, že pripomína Tuzex z tých čias. Anna Holubová nastupuje na miesto predavačky na oddelenie lahôdok. Jedinečnosť príbehu od začiatku stavia na skvelých dialógoch, situačnom humore a opravdivých ľudských vzťahoch. (RTVS)
(více)Recenze (424)
Není úplně spravedlivé zatracovat Ženu za pultem jenom kvůli Jiřině Švorcové, protože od jiných prací Jaroslava Dietla se zas tak moc neliší. Musím přiznat, že emočně na mě tenhle seriál nepůsobí tolik jako Nemocnice, zas takovej průser to ale není. Zajímavé je to, že třeba Vladimíru Menšíkovi nikdo nevyčítá roli soudruha vedoucího. Což je o tom, že Menšík zemřel v roce 88 a je málem trestné jej kritizovat. Na druhou stranu nutno dodat, že Menšík to hodně zachraňuje, což pro mě o Jiřině Švorcové neplatí. V každém díle se sere do života někomu dalšímu, tu s lepším, jindy s horším výsledkem (jako sestra Stephanie), často s naprosto přiblblými zápletkami (typu kdy Simona Stašová sežere kus salámu). Do toho jako červená nit celým seriálem za Annou Holubovou neustále pochodují ctitelé, bývalý a současný (Langmiler, Haničinec), oba s naprosto asexuálníma prošedivělejma pejzama. A vztahy k nim vedou k neustále protivným náladám Jany Bouškové, jejíž pubescentní vzdor je nezřídka na lískanec. Dana Medřická překvapivě málo výrazná. Hana Maciuchová dokonale zastupující typ socialisticky přidrzlé prodavačky (tedy neplatí často kritizovaný moment, že v Ženě za pultem se vyskytují jenom ty úžasně ochotné). Podtrženo sečteno, trochu té socialistické reality si inteligentní člověk odmyslí, zbývá ovšem jenom průměrný seriál, který ovšem není nijak škodlivý. ()
Seriály byly odjakživa diváckým fenoménem, tím spíš, když je stvořil mistr dialogů a příběhový kouzelník Jaroslav Dietl. Co tedy hraje ve prospěch dnes prvoplánově odsuzované Ženy za pultem? Prodavačská story je z valné části o milostných problémech, svatbách a rozvodech, tedy o tématech vždy spolehlivě zabírajících. V mozkovém centru, za které si autor zvolil šatnu samoobsluhy, hrdinky stále probírají a řeší, kdo s kým, o čem, proč, pro koho, a odtud se pak rozbíhají dějové linky jednotlivých epizod. Tu někomu onemocní dítě nebo naopak dorostlejší potomek neudělá zkoušku na vysokou školu, jindy je někdo podveden svým partnerem či je ostatním představen někdo nový. Řeší se kauza ztracené láhve koňaku, nástup nové učnice či mimořádná směna o Vánocích. Zkrátka vše, co patří k životu jednoho obchodu a jeho vesměs ženského personálu. Dokonce se o slovo přihlásí i ženská emancipace... Snad jen v jediném Dietlova obchodnická pohádka nekopírovala realitu – v prezentaci širokého sortimentu zboží; nicméně ideologická stránka věci byla v rámci možností maximálně potlačena a koneckoneců už dobová kritika úpěla a psala cosi o televizní červené knihovně. Velkou váhu, tehdy i dnes, mají ovšem herecké výkony, které lze jen stěží zpochybnit. Vladimír Menšík, Zdeněk Řehoř, Hana Maciuchová, Dana Medřická, Slávka Budínová, Petr Haničinec, Josef Langmiler, Jaromír Hanzlík i tisíckrát proklínaná Jiřina Švorcová, která (nejen) v roli Anny Holubové dokázala, že je vskutku velkou herečkou. Možná, že ten seriál svým pomalejším tempem a statickým způsobem natáčení zestárl. Jistě, ve srovnání se současnou produkcí, jejíž obsah divák někdy díky klipovému střihu nestačí ani postřehnout, nemůže obstát. Jenže co když v případě Ženy za pultem i dalších socialistických seriálů nejde ani tak o nostalgii, jako o přirozenou poptávku po seriálech z prostředí, které zná každý. A ještě něco. Dnes mají tvůrci možnost psát svobodně, mohou být otevření, mají podmínky, o jakých se tehdejším scénáristům nesnilo. A přesto se velmi často nedaří. Dialogy váznou, postavy jsou neživé, zápletky banální. A tak nezbývá dodat, že představa, že by nekorunovaný "král seriálů" Jaroslav Dietl žil dnes, je velmi inspirativní. ()
Já teda nevím, co proti tomu všichni máte, ale prostě taková byla doba. A že by tam z toho ten komanč byl tolik cítit? Asi né víc, než z jiných filmů té doby. Podle mě je to seriál, ve kterém se vyskytuje to nejlepší z českých herců, kteří zde podávají velice kvalitní výkony. Hlavně Menšík a Maciuchová. To je prostě bomba. Já jsem velmi spokojen. Navíc i když jsem se narodil v roce 88 tak si některé ty výrobky, které tam vidím v regálech pamatuji. A jsem rád, že si na ty věci vzpomenu. I díky tomuto seriálu. ()
No, Chalupáři byli alespoň vtipní, a dokonce to byl záměr....ale tohle je prostě seriál ze života spořádané moderní socialistické ženy, pardon, soudružky...prostě nuuuudaaa, a ještě k tomu vylhaná nuda.... A když už mám tu příležitost, dám k lepšímu svůj oblíbený vtip o bývalém režimu: Prominenti Strany a různí jiní pohlaváři (čili svině) si žili jako prasata v žitě...jenom jedna jediná byla švorcová... ()
Galerie (118)
Zajímavosti (67)
- V seriálovej predajni sa natáčalo len v lete, kedy slnko pálilo, takže pod plochou strechou bolo aj 40 stupňov. Herci sa chodili chladiť von pod veľkú jelšu, odkiaľ ich vyháňali kostymérky, pretože na nich padali vošky, čo ničilo kostýmy. (Raccoon.city)
- Vedenie komunistickej strany preberalo posteľové scény hlavnej hrdinky seriálu s pochybnosťami, či je vhodné, aby "súdružka žila tak neviazaným sexuálnym životom". (Raccoon.city)
- Vedle nápisu „Potraviny“ na prodejně je vidět symbol pramene, který značí, že prodejna patří do národního podniku Pramen, provozující síť prodejen potravin v Československu. (sator)
"Dědo!" (podá mu balíček cigaret z ciziny) "Ale jsou tak slabý, že si zapalte dvě naráz a ještě k tomu šňupejte marihuanu." Cituji jednu roztomilou etudku Hany Maciuchové, která je potom též klíčovou účastnicí scény, kvůli které tento seriál rozhodně stojí za vidění. To když v jedenáctém díle nakráčí na její svatbu Jiří Hrzán, čas se zastavuje, Země se přestává otáčet a najednou nevíte, v jaké jste dimenzi. Geniální scéna, která ale vyzní právě jen v kontextu průměrného normalizačního seriálu, v němž působí jako vlk v ovčinci, a pro niž přidávám hvězdičku; seriálu jako celku dávám dvě. Legendární Anna Prodavačka je v podání neméně legendární Švorcové kupodivu příjemná postava (z Pláteníkovy manželky v podání téže soudružky v Okresu na severu jsem měl mnohem horší dojem). Zbožím (i luxusním, jako např. Martel nebo banány) "neskutečně" přetékající regály modelové samoobsluhy myslím dnes už nemá moc cenu řešit. Realita problémů v sektoru prodejen potravin je zde samozřejmě falšována, ale to se u normalizačních (a zvláště Dietlových) fiktivní svět "reálného" socialismu vytvářejících seriálů rozumí jaksi samo sebou. Komoušská propaganda zde má prostor nepatrný, vlastně jde v průběhu celého seriálu (kromě dcery, která najde smysl života v SSM) jen o několik málo rozhovorů či narážek vedoucího prodejny - tu s oblastním nadřízeným, tu se spolehlivou Annou. O to důrazněji však při nich zaznívá, jak se všechny tyto tři postavy považují za komunisty ze staré (znárodňovací) školy, jak my, socialističtí prodavači, musíme být přece lepší a poctivější než ti zlí hokynáři, co před Únorem vykořisťovali toho jednoho příručího a šidili své chudé zákazníky. Je-li jmenována Švorcová, musí být jmenován také miláček národa Menšík v roli vedoucího. Ačkoli se po celou dobu řeší pracovní problematika (zejména též z mravního hlediska) na prodavačské frontě, je celý seriál hlavně permanentní vztahovka - kdo s kým a jak. Možná proto, aby diváci byli vůbec ochotni se dívat a vstřebávat tu fikci socialismu. Prakticky co díl, to jeden páreček (případně jiný vztah) se řeší a vyřeší, vztahová a rodinná problermatika hlavní hrdinky má tento oblouk vyřešení rozklenutý přes všechny díly. Daleko největšími problémy celého seriálu jsou jednak nezvládnutý onen oblouk hrdinčiny rodinné eskapády, jednak značná přehnanost některých typicky dietlovských prvků, jejichž bází je v dietlovkách se stále opakující struktura, kterou v některých z nich najdeme různě modifikovánu, v Ženě za pultem je však čistoskvoucí: Jeden superkladný hrdina pracoviště, který má zpravidla v zásadě dobrého, chápavého a věci oddaného nadřízeného (dokonce i když jím je kapitalista v Jakubu skláři), jedna žába na prameni v podobě podřízeného nadřízeného nebo kolegy, pohybujícího se na škále od "málo schopný a spíše nepoctivý" až po "břídil a naprostá svině" a pak ostatní postavy, z nichž ty dlouhodobé jsou většinou v zásadě dobré, ale ne tak uvědomělé nebo zdatné jako superhrdina, případně procházejí různými mravními apod. krizemi. Obyčejně buď zastupují celou svou společenskou vrstvu, nebo nesou nějaké své monotéma či jedinou charakteristickou vlastnost, která je odlišuje od ostatních. Nezbytnou součástí jsou mnohé epizodní (a některé dlouhodobé) postavy, sloužící výhradně jako ukázka některého nešvaru či vadného charakteru. Vyznívají tak, aby v nich divák mohl jako pravý Čech bezpečně rozeznat některého ze svých bližních, nikdy však sebe. A právě v Ženě za pultem je to neúnosně přehnané. "Nešvarové" postavy zde buď působí jako podivné karikatury (např. manželka souseda, pokladní drbna, manželka zástupce vedoucího), nebo je autor odsuzuje k stěží uvěřitelné strategii jednání (prdůchova rodina). Funkci žáby na prameni zde vykonává zástupce vedoucího (i s manželkou) a je pozruhodné, že dobrý vedoucí, sdílící s ním kancelář a v prodejně stále přítomný, je v tomto ohledu vzdálen všemu dění stejně jako ÚV KSČ v Okresu na severu. V superkarikaturní a bezcharakterní zrůdu se v posledních dílech vyvine Annin bývalý manžel, čímž se dostáváme k druhému hlavnímu problému. Dietl ve snaze drama co nejvíc eskalovat a happy end s novým partnerem umístit opravdu až na sám konec, celou věc neúnosně natahuje, hrdinku nechá přijímat neuvěřitelná, jí samé ostatně protivná rozhodnutí, z jejích dětí dělá bezohledné spratky, na konci náhle prozřevší, a bývalého manžela deformuje způsobem, který takřka nemá žádný vztah k dosavadnímu image této postavy (byť od začátku problematické a spíše záporné). Nejde o to, že by si postavy něco takového "nezasloužily", ale o to, že jako dramatické dílo je to prostě trapné. Což neomluví ani hypotéza, že možná Dietl cítil potřebu bývalého manžela totálně zničit, aby si hrdinka z druhé pol. 70. let, matka jeho dětí, vůbec mohla dovolit přivést k nim nového muže. () (méně) (více)