Obsahy(1)
Muže žijícího dosud ve šťastném manželství začnou pronásledovat hrůzné sny, že musí zabít svou ženu. Začne to řešit pomocí psychoanalýzy. - Sigmund Freud protestoval proti veškerému popularizování psychoanalýzy, proto se i tento film setkal s jeho kritikou. Formálně je však mimořádný - je silně ovlivněn německým expresionismem, obsahuje trikově zpracované snové sekvence, fantastické dekorace a působivé záběry významného kameramana Quida Seebera. (5150)
(více)Recenze (10)
Pro psychoanalytické filmy mám slabost - to, že Pabst nejspíš silně ovlivnil Hitchcocka i další, je velmi pravděpodobné. Fajnový kousek německého expresionismu. ()
Nenápadný film o vlivu podvědomí na lidské chování, kdy na základě několika drobných spouštěčů může dojít k rozvinutí panického strachu nebo touhy, která nesmí být naplněna. Je tu skvělá práce kamery, velice zajímavý vztah manželky a muže, který se snaží najít cestu zpět a přitom jí neublížit. Překvapivě propracované jsou i vedlejší postavy, např. maminka, která neobviňuje, vše vezme jako fakt a rovnou s tím začne pracovat, stejně jako rodinný kamarád, který je pro manželku oporou. ()
Škoda jen, že scénář l filmu nenapsal sám Freud. Nebo se alespoň k němu nevyjádřil. Najspíš by kritizoval "nevědecké pojetí" - na to, aby se z psychoanalýzy stala věda mu velmi záleželo. Pabstův film je velmi milý, ani analýza nebyla provedena špatně, dokonce (extra) úspěšně. Nejenže pominul strach z ostrých předmětů, dokonce se narodilo i dítě (a ryby se vysypaly zpět do rybníka). ()
Už v úvodních titulcích jsme upozorněni, že máme co dočinění s „Psychoanalytickým filmem“ a toto tvrzení se později rozhodně neukáže přehnaným. V poklidném životě manželského páru se přihodí několik neobvyklých událostí (vražda v sousedství, náhlý návrat dlouho nepřítomného synovce...), které na první pohled nejsou nijak zásadní, ale v manželově chování vyvolají zcela neočekávanou reakci, resp. nutkavý pocit, kdykoli se mu ocitne v ruce nůž. Uvědomuje si hrozící nebezpečí a svěří se se svým problémem psychiatrovi, s nímž se víceméně náhohou seznámil, a ten mu nabídne zvláštní pomoc – terapii zvanou psychoanalýza. Užité metodě odpovídá zpracování; snad každý záběr obsahuje nějaký odkaz na mužovo duševní rozpoložení a vrcholem je několikaminutový sen, de facto úchvatná bouře symbolických obrazů, po níž se jeden nediví, že se jeho majitel probudí s křikem. Některé z obsažených motivů jsou k vidění i v pozdější Pandořině skříňce či Bílém pekle, což jsou ale přece jen o něco „běžnější“ filmy. V závěrečné třetině jsme přitomni samotné terapii, v níž jsou při objasnění mužova traumatu významy klíčových symbolů ozřejmeny, ani v této chvíli však neztrácí film nijak jako film. Nepamatuji, kdy mi naposled po skončení projekce takto bušilo srdce; Záhady lidské duše jsou fascinující podívanou. Jeden z vrcholů němého filmu. ()
Azda prvý celovečerný experiment na tému freudovskej psychoanalýzy. Pabstov pohľad značne poukazuje na limitujúce poznanie svojej doby na túto tému ako aj túžbu odhaliť tak zložitý a ťažko dešifrovateľný kľúč ľudskej komplexnosti v tejto oblasti. Škoda, že je film výrazne skresaný a posadnutý odhaľovaním "vedeckých" metód naprieč filmovým "vysvetlením" (ako môžeme oveľa kreatívnejšie a zábavnejšie pozorovať u Hitchcockovej Rozdvojenej duši). Sugestívna zložitosť a neuchopenosť problematiky si žiadala v nemeckom expresionistickom využiť potenciál tejto látky na maximum. ()
Galerie (1)
Photo © 39. Letní filmová škola
![Záhady lidské duše - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/157/841/157841704_2a3c3e.jpg)
Reklama