Režie:
Lionel JeffriesScénář:
Michel AudiardKamera:
Geoffrey UnsworthHudba:
Michael J. LewisHrají:
Patricia Neal, Jean-Pierre Cassel, Britt Ekland, Lynn Carlin, Scott Jacoby, Sally Thomsett, Paul Eddington, Ian Thompson, Marianne Stone, Dorothy Alison (více)Obsahy(1)
Roger Baxter je dvanáctiletý Američan, který přichází do Londýna se svou matkou, hodlající tu po rozvodu začít nový život. Roger se nedokáže vyrovnat se svou vadou řeči, i v novém prostředí sklízí výsměch a výtky, nalézá ale i soucit a přátelství. Hysterické matčino počínání a šok, způsobený smrtí blízké osoby, přivedou chlapce do těžkého psychického stresu, z něhož jej světu vrátí až skutečné, nesobecké přátelství. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (9)
"Also, I happen to be pretty wide in the beam. Take a look." "Hey, yeah, that's pwetty wide, allwight. Congwatuations." "Thanks." Dráma, ktorá dosť zvláštnym spôsobom mení nálady od rozjarenej (postavy sa dosť nepochopiteľne bláznia, ale dobrého humoru je len minimum) až po značne pochmúrnu. Nesadla mi pritom ani jedna z tých polôh (u mňa to proste nefunguje ani ako komédia, ani ako dráma) a navyše prechody medzi nimi pôsobia značne neprirodzene. Samozrejme chápem, že to má odzrkadľovať duševné stavy hlavného hrdinu Rogera Baxtera (12 rokov? To si snáď robíte srandu?), ktoré poriadne kolíšu. Ten je inak takou dosť čudnou postavičkou - zlatučké decko s bábätkovskou rečou, ktorému sa pusa buď ani na chvíľu nezastaví, alebo z nej nevie vydať ani hlásku. Herecké výkony inak nie sú špatné - najviac ma zaujali Jean-Pierre Cassel (Roger Tunnell), Patricia Neal (Dr. Clemm) a ešte bábikovská Britt Ekland (Chris Bentley), ktorá je priam na zakúsnutie. Je to ale celé hrozne urozprávané (samé prázdne reči), postavy sú väčšinou nezaujímavé, až otravné (matka je neskutočná krava a jej postava je skôr karikatúrou, podobne ako aj postava sústrastnej doktorky) a taký je aj samotný príbeh, s výnimkou pár scén (napr. dve scény u dievčaťa s ďalekohľadom, prvá "We're practically married.", druhá akoby snová). Nebavil ma ani ten často pretmavený, nevábny televízny vizuál (nechce sa veriť, že je za ním Geoffrey Unsworth (2001: Vesmírná odysea) a už vôbec nie tá čudná vtieravá hudba, ako z nejakej televíznej rozprávky. "I was particularly surprised that you could make it, Baxter. I was under the impression that Californians never ventured out of their beds during the rainy season." "Yeah, well, I don't want to miss any of your jokes. My TV set is busted." ()
Asi jsem byl příliš navnaděn velkým zážitkem z předchozího filmu pana režiséra specializovaného na tvorbu pro děti a mládež (Děti železnice, 1970) a hlavně nadšenými komentářemi od starší generace, která ovšem film viděla v době premiéry a dnes na něj vzpomíná s nostalgií. Příběh, který v sobě pojí dvojitý motiv poruch a nemocí, přítomných vedle nitra lidského těla (a možná i duše) zároveň i v rodinných vztazích, se odvíjejí od nevšedního tématu vady řeči a nabízí zajímavé, částečně i nepředvídatelné vyústění, a působí ve svém průběhu a vykreslení postav dostatečně uvěřitelně. Přesto nemohu říct, že bych z Baxtera měl víc, než nanejvýš mírně nadprůměrný zážitek. Příběh včetně vyústění vnímám jako dostatečně silný a v jistých okamžicích mě Baxterův osud zasáhl, zpracování připomínající spíše televizní inscenaci u podobného námětu nepřekáží. Problém je, že s výjimkou Jeana-Pierra Cassela (který se tu v sympatické roli klukova postaršího přítele blýskl i v drobných muzikálových partech) mi většina hereckých výkonů připadala spíše průměrná a jaksi nedokázala v mých očích naplnit silný potenciál na papíře silně rozehraného dramatu a povýšit ho na cosi nezapomenutelného. Strašně rád bych dal vyšší hodnocení, ale vím, že i Lionel Jeffries umí lépe a tentokrát mě nezasáhl tolik, jak jsem očekával. Možná jindy. Třeba to někdy zkusím znovu. Zatím silné 3*: [70%] ()
Rodinné drama jako řemen, mladinký Roger má hodně naloženo, rodiče se rozvedli, ocitá se v cizím městě jen se svou sobeckou matkou a kvůli ráčkování je terčem posměchu.. Do příběhu mě vtáhnul sympatický Scott Jacoby, nesmírně charismatický Jean-Pierre Cassel a zcela pochopitelně Patricia Nealová jako Roberta.. Krásně smutné pokoukání o křehkosti dětské duše, o síle přátelství, o přirozené touze po náklonnosti a otevřené náruči.. ()
Ano, vysílal se dávno, viděla jsem ho a tehdy mne moc zasáhl, jenže to mi bylo 12. Teď jsem ho znovu viděla a ono fakt. Hloubku tohoto dramatu jsem pochopila už tehdy, černý humor až nyní. ()
Vynikající film, který jsem viděla strašně dávno, hrozně bych ho chtěla vidět znovu..... ()
...film který jsem viděla snad před dvaceti lety a přesto mi z duše nezmizel pocit z něj...hluboce pravdivý příběh o tom co všechno může napáchat necitlivý přístup dospělých...nepochopení nezájem přehnaná péče...zkrátka cokoliv dávkované v nesprávné míře...škoda že se po tomhle filmečku slehla zem! ()
Citlivý příběh o tom, jak hluboké stopy v pozitivním slova smyslu může zanechat v čisté dětské duši přátelství dospěláka. Film jsem viděl krátce potom, co vyšel do kin a dodnes si na něj občas vzpomenu. Doporučuji všem, kdo mají rádí čisté příběhy s emotivním nábojem. Emoce neubudou ani po létech, které nadělily tomuto snímku. ()
V pražských kinech se promítal od 20.11.1975 (Paříž) ()
Šlo poznat, že zde platí české heslo "Kdo nemá R, ztrácí charakter..." :-) ()
Reklama