Režie:
Bogdan George ApetriScénář:
Bogdan George ApetriKamera:
Oleg MutuHrají:
Ioana Bugarin, Emanuel Pârvu, Ovidiu Crisan, Valeriu Andriuta, Valentin Popescu, Catalina Moga, Vasile Muraru, Mircea Postelnicu, Bogdan Farcaș, Ion Grosu (více)Obsahy(1)
Film Zázrak je rozdělen do dvou částí. V první sledujeme mladou jeptišku Kristýnu, která odjíždí do města ze vzdáleného kláštera, aby vyřídila naléhavou věc. Její tajemná pouť ji vede přes celé město, ale podle všeho není schopna řešit svůj problém a najít muže, kterého hledá, ani vhodnou pomoc. Po vyčerpání všech možností se večer vrací zpět do kláštera a cestou potká svůj nečekaný osud. Druhá část filmu je o policejním detektivovi, který se snaží pochopit to, co se jí přihodilo. Marius jde krok za krokem po stopách Kristýniny cesty, pátrá na všech místech, která navštívila. V zrcadlovém sledu událostí odhalí jeho vyšetřování skutečnosti, které vedou nejenom k pravdě, skrývající se za tajemnými činy Kristýny, ale posléze i ke skutečnému zázraku. (Cinemart)
(více)Videa (2)
Recenze (15)
Tento pochmúrny príbeh od režiséra aj scenáristu Bogdana Apetriho je kriminálna dráma o morálke a pomste, ktorá otvorene kritizuje korupciu, ktorá sužuje Rumunsko. Nie je to príjemné ani ľahké pozeranie, ale ide o veľmi silný filmársky zážitok, ktorý je aj skvelo vyrozprávaný. Prvá polovica filmu sleduje cestu mníšky, zatiaľ čo druhá polovica sa zameriava na detektíva a jeho odhodlanie urobiť všetko preto aby páchateľ neušiel trestu. Samotný príbeh je veľmi ťažké sledovať, najmä scénu, keď mladú mníšku brutálne napadne a znásilní taxikár. Je to absolútne ohavné a fyzické napadnutie, ale režisér ho natáča spôsobom, ktoré ho robí ešte hroznejším. Nikdy nevidíme skutočnú brutalitu, ale iba záblesky útočníka cez stromy. Počujeme tlmené výkriky a volanie mladej ženy o pomoc, ktoré sa stráca za okolitou kakofóniou kvílenia vetra, dopravného hluku a bľačiacich stád oviec. Ide o film s tichými pauzami, dlhými zábermi a ešte dlhšími rozhovormi. Zázrak má jednoduchý no nezabudnuteľný koniec. Posledný záber bude v divákovi ešte dlho rezonovať. Mysteriózna detektívna na rumunský spôsob rozšírená dotykom spirituality. ()
Dobře si se mnou scénárista pohrál.Nejdřív jsem do toho šla jakože jeptiška asi měla vidění atd...Pak že půjde o nějakou nemoc atd....Tak taky ne Nakonec bylo vše jinak.A pokud mě film udržel v tak pozdních hodinách ,kdy jsem si ho pustila ,"při plném vědomí " tak něco bylo fakt dobře.K rumunské tvorbě přistupuji dosti nejistě. A tady se obešli od klasika tmavých filtrů na kameře.Všichni herci hráli abnormálně přirozeně.Škoda že neumím rumunštinu a byly titulky.Což je asi dobře, protože českému dabingu mnohdy nerozumí ani mladý,dobře slyšící člověk. ()
Zázraků je zde víc. První z nich byl, že jsem prvních rumunsky utahaných 40 minut přečkal, neusnul, ani to nevzdal. Spousta scén je zbytečně natahovaných, nebo dokonce zcela nadbytečných. Další motiv zázraku je ten, který by potřebovala tahle země, lidé, případně celé lidstvo, aby bylo lepší - tedy dost násilně vložený význam navíc. Někdy v polovině, kdy přijde razantně zásadní zvrat, nebo lépe řečeno změna úhlu pohledu, se vlastně tak nějak po španělsku změní i žanr, a začalo mě to "bavit". Ale teprve ten opravdový Zázrak, který se odehraje na konci, vyrazí divákům dech, a nechá v nich příjemný chuťový ocas k popřemýšlení. Jen mám pocit, že se to dalo všechno podat lépe, a v polovičním čase. ()
Hm. [Sem tam SPOILING] Tenhle Apetri je o dost lepší než jeho Neznámý v tom, že se mu pod rukama nerozpadne smysl sdělení a že ten sám za to opravdu stojí. Jinak vidím pořád stejné chyby: vypráví stále stejně pohrdavě a povrchně, aniž by na to měl kredit, zesměšňuje a bagatelizuje postavy (baterie se zajíčkem? v jakém jsme roce?), aniž by je uměl vykreslit jinak než pomocí tuctových klišé (míjení s nezajímavou zmalovanou manželkou ve dveřích, spořádané nezajímavé děti u jídla, abychom věděli, že nějaké má, hezounká smutná oběť s něžnou tvářičkou, vyžilý násilník, vyjukaná hloupoučká jeptiška, jedna i druhá, venkovský opilec, zahořklý doktor...), což má skládat banální obrázek společnosti bez naděje, v troskách. Říká se to tam explicitně, dvakrát, abychom se nepřeslechli: tuhle zemičku by ze sraček vytáhl jedině zázrak, a to se nestane. A dozvídáme se účelově, co se máme dozvědět: anekdoticky, strojeně. Máme pochopit, že vyšetřovatel podvádí ženu, moc ho nezajímají ani vlastní děti, ani ona (ona doma kašle, ale jedlový sirup on přinese pokrytecky Christině), je dost otrlý, aby v dané situaci flirtoval s doktorkou (holt je to malé město a všichni už jsou rozebraní, vyjma těch, co se rozvedou, naznačuje se - možná proto trpěla Christina tenhle podivný vztah?), zneužívá postavení a moc a empatii taky nepobral. *** Nicméně pak ve filmu přijde několik pozoruhodných minut, které už zůstanou magické a film naplní smyslem a povznesou ho, bez ohledu na to, že je vyprávěný tak chatrně. *** Celé to začne okamžikem střelby - ten musí divákovi vyrazit dech, to se nemělo stát. Bleskne vám hlavou, že ho Christina na lůžku varovala, aby neudělal nějakou nepředloženost, že ona ho miluje a nosí jeho dítě. Znala ho, evidentně, dobře, svého milého. Když se zjeví na hladině vody unášející krev z rukou vraha její odraz, jako odraz Madony, víme, že zemřela. A když poskočí čas zpět před vraždu, víme také, proč a pro koho zemřela. Bleskne nám znovu hlavou, jak inspektor křičí na podezřelého, že tam spolu budou tak dlouho, dokud se čas nevrátí nazpátek. A dojde nám, že zemřela proto, aby svou smrtí vykoupila inspektora, svého milého, aby učinila zázrak, vrátila čas, uchránila svou láskou toho, kdo byl slabý a spáchal nepředloženost. Víme, že zázrak spočíval v síle nepodmíněné lásky: on si ji nezasloužil, byl to prchlivec, sukničkář, mizerný otec a manžel, podvodník, který zneužíval své postavení i moc, venkoncem ztroskotanec, který neměl rád svůj život, který přišel o ideály a iluze a začal si s mladou holkou. A víme, že zázrak čisté lásky se stal nezávisle na tom, jak utahaný, amorální a prostřední člověk byl ten, pro koho se obětovala, a nezávisle na tom, že její ryzost nerozpoznal ani profánní, ani církevní svět. Nikdo si nevšiml, že ona byla nositelkou čisté lásky, a nikdo nepochopil, co se vlastně stalo. ***** V tomhle sdělení, v tom vybudování skutečného zázraku uprostřed malosti a zkaženosti, nepovšimnutosti a banálnosti, je velká síla filmu, tohle ve mně opravdu zůstane. To ale nic nemění na tom, že je mi proti srsti, z jak lacino uplácaných a nepevně seskládaných cihel Aperti ten zázrak buduje. Hodně tam toho nedává smysl a zbytek jsou banální klišé. K logice: např. vůbec nedává smysl, proč se Christina musela převlékat, a proč to víckrát opakovala, aby to bylo všem jasné. Ty tenké letní šaty mohla mít přece pod hábitem už z kláštera, stačilo ho pak sundat. To samé platí i o zbytnosti druhého převlékání, mohla si šaty pod hábitem nechat. Bohužel na tom stojí a padá celý film, scénárista to tak potřeboval. Nehledě na to, že přece koukat na svlékání takové holubičky si nechceme nechat ujít (ty samoúčelné záběry na mladé tělo přes větve). Moc nedává smysl ani to, že Christina přijde do kláštera, a teprve tam zjistí, že je těhotná, a smluví se na potratu. Do klášterů se chodilo zapomenout na vnější svět, utéct před chudobou nebo skrývat těhotenství a rodit, aby se pak dalo dítě k adopci a žena se mohla vrátit "z cest" nebo "od příbuzných" domů. Porodit by měla být její první volba, už pro to, že je nositelkou nepodmíněné lásky, ale to se tam nijak neřeší. Další nelogičnost je v tom, že se jim podezřelý "pochčije" zrovna ve chvíli, kdy mu nikdo nic nedělá, ani nijak nehrozí. A další strojená nelogičnost přijde vzápětí, když mu inspektor hodlá lhát a tvrdit, že Christina zemřela, a tím ho chce "šokovat, aby se přiznal". Hm. Až na to, že pokud by Christina zemřela, tak se podezřelému jedině uleví, protože by ho už nemohla identifikovat. A už vůbec nedává smysl, že viník se tím opravdu rozmluví. A pokud mluvil spíš proto, že ho u toho inspektor tloukl, tak k tomu ani nepotřeboval slyšet, že Christina umřela. Potřeboval to všechno jen scénárista, aby pak bylo o to působivější, až inspektor (a divák) zjistí, že opravdu zemřela. *** I to je mimochodem součást zázraku: zemřela, i když se měla jistojistě uzdravit. Rozhodla se tedy obětovat, zemřela silou své vůle, své lásky. Rozhodla se zemřít ve chvíli, kdy on nevydržel svůj vztek a vystřílel do násilníka zásobník, a obětovala s sebou i ještě nenarozené dítě. On - to je z toho dost zřetelně cítit - střílí do násilníka proto, že vnímá, jak je všechno ztraceno, promarněno: jeho život, celá země, celá společnost, celá doba. Násilník, co ani není pořádně chlap, pro něj jenom symbolizuje, jak je všechno na ho*no. Vystřílí do něj svoji bezmoc, hněv. Zřejmě tedy nevěří ani tomu, že by jeho vztah s Christinou mohl být lepší, ryzejší, než okolní bída nebo to, co má doma - a tedy nevěří sobě, že by mohl být lepší. Když tedy střílí do násilníka, je to z frustrace, že vůbec není lepší než on. A když ho její láska přes všechnu jeho nízkost zachrání, zázrakem, dá se to číst zároveň tak, že i celá země a společnost se dají ještě zachránit. Zázrakem. *** To je navíc dneska u sociálně-kritického filmu poměrně originální vyznění. *** PS: Hezké je to schylování počasí. Sice není myslím úplně běžné, aby hřímalo a schylovalo se k bouřce ráno, ve chvíli, kdy se postavy zdraví "dobré jitro", ačkoli jim to nijak zvláštní nepřijde. Ale dává smysl, jak s postupem dne vítr sílí a vzduch těžkne vodou, aby pak zvuky deště a šumění korun zčásti překryly zvuky toho hrůzného činu. Ta scéna byla nepříjemně dobře natočená: jak se hlava chytá každého detailu, najednou ostře vnímáme kulhavou ovci, pasteveckého psa i ty dva jezdce na koních, kteří ji nakonec nejspíš museli objevit, ještě včas. *** Líbí se mi také, že vykupitelka je tu žena, dává to smysl - ostatně i proto, že se neobětovala - ve chvíli, kdy on vystřelil, obětoval ji i dítě a sebe a všechno sám, prozradil svoji malost. Ona už jen svého obětování využila v jediný možný prospěch - aby ho nechala žít s vědomím zázraku, výlučnosti, a tím i nové trýznivé odpovědnosti: odsoudila ho být od té doby lepším člověkem, nerezignovat, nevyhořet, nevymarnit se, což v takové společnosti a době znamená doslova vyhnanství. ***Jsem moc zvědavá, jestli Aperti v posledním díle trilogie dokáže s tímhle motivem nějak pracovat, ale jak říkám, moc mu jako tvůrci nevěřím. Leda by opravdu dospěl, nějakým zázrakem. [Edison, s mentální hygienou Aleše Stuchlého, která bohužel za nic nestála.] *~ () (méně) (více)
Po formální stránce, jíž vévodí zejména ambiciózní kamera se svými dlouhými záběry, které nám zprostředkovávají temné události téměř výhradně za krásného letního počasí během bílého dne, se jedná o velice uspokojivý snímek. Ať už mluvíme o panoramatické třistašedesátistupňové otočce během zločinu (při němž se tedy dostaví zákeřná letní bouřka), dlouhých jízdách a konverzacích v autech, či snad o climaxu filmu, jenž je narušen a s divákovou zmanipulovanou nelibostí zrekonstruován obdivuhodně bez jediného střihu. Přesto není možné se ubránit pocitu, že scénář lehce pokulhává, nejen kvůli nezadostiučinění na konci filmu, ale je to problém hlavně celé druhé půlky filmu, která je vyprávěná z perspektivy kriminalisty, o němž se divák jistě záměrně, ale přesto neférově, nedozvídá, jak je možné, že si to týpek čtyřicet let plus s ženou a dětmi a nejspíš s dosavadně čistým morálním kreditem rozdal s devatenáctiletou řeholnicí? Zarputilý mstitel jdoucí si za svým, se tak snadno ocitá na tenkém ledě, kdy sám může být v našich očích manipulativním sofistikovaným agresorem, do něhož je schopná se oběť zamilovat, v porovnání s nízkým lotrem, jenž svého dosáhl jen pouhým ubohým násilím. Postavy jsou často velice mělké a nepůsobí jakkoliv "uvěřitelně", natož co se týče jejich nenutného jednání. Lepší tři hvězdy. ()
Galerie (8)
Photo © Arizona Distribution
![Zázrak - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/166/491/166491521_80381e.jpg)
Reklama