Obsahy(1)
Věznice číslo 74 v ukrajinské Oděse je místo, kde si svůj trest za vážné zločiny odpykává více než 100 žen. Jednou z nich je i Lesja, těhotná mladá žena, která je odsouzená na sedm let za zločin z vášně. Její dítě se tak narodí za mřížemi, na místě, kde se s ním bude moci potkávat jen jednou za čas v oddělené části věznice. Pokud vězenkyně nedokáže pro svého potomka sehnat domov do jeho třetích narozenin, bude umístěný do ústavní péče. Lesja si tak musí zvykat na vězeňskou rutinu, mateřství i obtížný boj o budoucnost svého potomka. V mistrovsky vybalancovaném mixu dokumentárního portrétu a sociálního dramatu se prolínají osudy různých vězenkyň a rutina oddané dozorkyně Iriny, která má na starosti předávání dětí do ústavní péče. Slovenský režisér Peter Kerekes je pečlivým pozorovatelem výrazného prostředí i vnímavým posluchačem pohnutých životních příběhů z místa, kde vidina svobody připomíná jen barevnou tapetu na zdi. (Artcam Films)
(více)Recenze (30)
Nech je akokoľvek dej filmu emotívny, dokumentárne pasáže negujú celé úsilie. Akoby snímok nevedel, čím chce byť, zvolená kombinácia nie je príliš na osoh. Škoda. ()
Dokumentárně odtažité, poctivě odpozorované a Martin Kollar jede neuvěřitelné brikule. Filmový a kinematografický zážitek, který v poslední době v tuzemském filmu nemá obdoby. ()
Krasne vyplnene zadanie toho, co chcel Kerekes natocit. Mam s tym vsak problem v tom, ze to je uplne mimo mojho vnimania kinematografie. Nenudil som sa, ale absolutne ma to nedokazalo strhnut na akejkolvek urovni. Na druhej strane ocenujem silnu autentickost, skvele herecky aj vypovednu hodnotu. Festivalova cielovka bude velmi spokojna. 6/10 ()
Vynikajúci nápad, perfektná kombinácia dokumentu a hraného filmu, skvelí herci a "herci". Napriek tomu som mal ale dojem, že Cenzorka trvala tri hodiny a nie som schopný prísť na to, prečo. Videl som už oveľa pomalšie filmy, aj oveľa menej stráviteľné art filmy a Cenzorku si zaradím medzi tie, ktoré mi ubiehali najpomalšie. Tým chcem povedať, že je to asi len môj problém, kvalitu tomuto filmu rozhodne popierať nechcem. ()
Vraj slovenský film roka. Pritom sa tu slovensky necekne ani mäkké f. Za to ukrajinčiny tu je dostatok. A to dnes stačí. Komorné divadlo bez silnejšej emócie či prekvapenia. Nudiť sa nebude len človek, ktorý sa rád pozerá na kojenie alebo odsávanie mlieka z prsníka. Toho tu bolo celkom dosť. ()
Po case docela monotonni nuda. Cilovym publikem budou spis zeny. ()
Česko-slovensko-ukrajinské (řazeno abecedně, nikoliv tedy dle rozhodného podílu na produkci) dokudrama ukazující, jaké možnosti skýtá (ukrajinský; jaké jsou asi česká specifika?) vězeňský systém ženám, které do vězení nastupují těhotné (ev. ve věznici otěhotní; dlužno dodat, že k tomuto dochází převážně tehdy, když si chtějí trestankyně – takříkajíc – koupit jízdenku na svobodu...). Jak jsem o tomto problému nikdy nepřemýšlel, bylo pro mě objevné nahlédnout, jak to funguje, když se chtějí vězeňkyně realizovat jako matky. 70 % [dafilms] ()
Remeselne kvalita, nedá sa veľa vytýkať. Obsahovo ma to však nechalo chladným - ani jednej postave sa tu nedostaneme pod kožu. Divákovi sú podávané iba tie najzákladnejšie informácie, pričom odstup, ktorý je napr. u Ulricha Seidla sofistikovaným autorským zámerom, tu pôsobí pomerne samoúčelne. Nehovoriac o tom, že už niekde v polovici stopáže sú všetky karty rozdané a až do konca to ničím neprekvapí. ()
Je to sympatický trend, že tuzemských dokumentaristov čoraz viac lákajú možnosti hraného filmu (Škopova Eva Nová, Vojtekove Deti, Remova Láska pod kapotou). Novinka Košičana Petra Kerekesa osciluje na hrane hraného dokumentu a hraného filmu. Film je paradoxne silnejší vo svojej dokumentárnej polohe než v dramaturgii tej hranej, príbehovej línie, ktorú vnímam ako nevyužitú. Každopádne, je to kvalitné artové európske kino a spolu s Piatou loďou (2017), stále aktuálnou drámou Nech je svetlo (2019) či Služobníkmi (2020) aj jeden z najlepších slovenských filmov za ostatné obdobie. Tie schody sú peknou, aj keď predvídateľnou bodkou... ()
Ono to vsechno vypada tak autenticke, az mi to prijde vyumelkovane.-). K postavam jsem nijak neprilnul, aby me jejich osud "bavil" az do konce. Pres sve ocividne kvality, me tento film nijak nepresvedcil. ()
Naprosto skvěle zpracovaný námět z ponurého prostředí ženské věznice v ukrajinské Oděse. Tam se běžný člověk nepodívá každý den a ani o to nijak zvlášť nestojí. Slovenský režisér Peter Kerekes dokázal perfektně prolnout dokument s filmovým pojetím, přičemž výsledek jeho snažení je pro mě až překvapivě poutavý. Těch matek odpykávajících si trest za těžké zločiny mi zrovna moc líto nebylo, ovšem děti zde narozené jsem opravdu litovala. Charakterově mě pak velmi zaujala dozorkyně Irina, která se v poměrně hojné míře zabývala cenzurou vězeňské korespondence. (85%) ()
Kotletovka. Čisto krvná, slovenská kotletovka. Pre nezainteresovaných, klasická píčovina, čo trvá pol dňa a vy si pri nej šklbete kotlety. ODPAD! ()
[FEBIOFEST] Když vám někdo natvrdo cpe feministické myšlenky, tak si člověk nedokáže představit lepší film než tento. Ženy uvržené v těhotenství do vězení pro své hříchy a jejich snaha žít dál. Intimní záležitost, která kupodivu nenudí a během jejího sledování se nejednou i upřímně zasmějete nebo i pookřejete. Kupodivu obraz filmu nejvíce pro mě narušilo to, že autoři dělali jakoby dokument. O to více jsem na to koukal skepticky a přitom naprosto zbytečně. Linky s dozorkyní a její matkou byly peckovní. Finále dojemné a silné. Velmi hezký film. ()
Takáto kombinácia hraného a dokumentárneho filmu mi akosi nesadla, hlavne preto, že dokumentárnou formou boli oslabované emócie, a to aj vtedy, keď išlo o vypäté scény. Aj v tých najvypätejších scénach (torta s tromi sviečkami) herci alebo neherci len tak čumia, slovko nepovedia a divák nech si domyslí. Niektoré scény, ako kúpajúce sa veľryby, by tam nemuseli byť vôbec. Inak je námet veľmi zaujímavý, zaslúžil by si lepšie, skutočne filmové spracovanie a tiež trochu jasnejší záver. Odeské schody sú síce ikonické, ale nemajú s príbehom vôbec nič spoločné. –––– A sníva sa ti o tom? Sníva sa ti tvoj zločin? ()
Řemeslo má zlaté dno. ()
Povedeně zpracovaný vhled do života vězeňkyň – matek, od těhotenství, porod až do tří let věku dítěte, kdy se rozhoduje, zda matka dostane podmínku, aby se mohla starat o dítě. Automaticky se to nestává, jak se zklamaně přesvědčí jedna z nich. Pokud se nenajde někdo z blízkých, kdo by vzal dítě k sobě, odchází do sirotčince. Každodenní rytmus věznice, kontrola korespondence a důvody proč jsou ženy zde. ()
Dokumentárne ladené dielo, ktoré nevie či chce byť dokumentom či aj hraným filmom. Ja ho chcem považovať za dokument, lebo predostrie pred diváka veľa protagonistiek, ktoré vypovedajú pred kamerou čo strašné urobili + ukazuje ako trpia keď nie sú so svojim dieťaťom. Ako celok však snímka nedokáže strhnúť, má kolísavé tempo kvôli kostrbatému príbehu kde nie je jasné či sa bude venovať viac Irine či Lesji. ()
Výborný nápad a přesné převedení do filmu, který nabízí netypický zážitek.(75%) ()
Rizikom "hraného dokumentu" je, že si jeho tvorcovia môžu uľahčiť situáciu: ak herci alebo neherci nehrajú alebo dejová línia pokrivkáva, tak ide o dokument, ak mu chýba autentickosť či obsahová výpoveď, tak ide o jeden z filmových žánrov. Cenzorka získala v prestížnych Benátkach cenu za najlepší scenár v sekcii Horizonty a to naznačuje veľa. Neherečky výborne nehrajú a herečka dobre hrá. S dejovou líniou je to o málo slabšie rovnako ako s prvoplánovým záverom, no z filmu cítiť silnú autentickosť. ()
Že tento snímok získal množstvo ocenení mi vôbec nepríde prekvapivé. Jedná sa o prudko reálnu a chladnokrvne natočenú drámu, ktorá je navyše napoly zrežírovaná dokumentárnym spôsobom, takže o autenticitu nie je núdza. A na to, že tam hralo množstvo nehercov, som osobne dosť prekvapený. Odkaz silný, príbeh jemne kostrbatý, ale zaujímavý, a k tomu všetkému reálie ukrajinskej väznice a dojemný koniec. Proste tento snímok sa Kerekesovi vydaril, a to nehovorím len kvôli súdržnosti s ukrajinským ľudom v súčasných ťažkých časoch. 75 % ()
Reklama