Obsahy(1)
Jeden z najpopulárnejších sovietskych filmov s istým komediálnym nadhľadom rozpráva o udalostiach, ktoré sa odohrávali na konci dvadsiatich rokov v strednej Ázii. Červenoarmejec Suchov sa vracia cez turkestanskú púšť domov ku svojej žene Kataríne, cestou však musí čeliť hordám basmačov, ktorí terorizujú pokojné obyvateľstvo. Proti vlastnej vôli sa zapletie do konfliktu a napokon sa namiesto rýchlej cesty domov stáva dočasným strážcom háremu miestneho banditu Abdullaha. (RTVS)
(více)Recenze (23)
ČESKOSLOVENSKÁ TELEVÍZNA PREMIÉRA: ČST 1 = 16.7.1972+OBNOVENÁ SLOVENSKÁ TELEVÍZNA PREMIÉRA: STV 1 = 3.10.2010 (R: STV 1 = 2.10.2011), réžia slovenského znenia = (ČST Bratislava 1971) - Ruská paródia na westernový a dobrodružný žáner, ktorú ale tvorcovia nemohli dotiahnuť do úspešného nadčasového konca, pretože nepochytili remeselnú zručnosť amerických súdruhov. :-) Snažili sa však v rámci svojich možností statočne a STV nám to navyše ponúkla v pôvodnom slovenskom dabingu z roku 1971. Takže za 3. (5.10.2010) ()
Legendární sovětský film, odehrávající se za občanské války v Rusku a pojednávající o osudech válečného veterána Suchova, který stojí před nečekaným úkolem ochránit jakýsi harém před pomstou povstaleckého vůdce Abdulláha. Scenáristická legenda Rustam Imbragimbekov (host na LFŠ 2006, autor např. UNAVENI SLUNCEM či LAZEBNÍKA SIBIŘSKÉHO) se teprve "rozjížděl" a na konečné podobě je to znát. Výsledkem je dost nevyvážený mix komedie a dramatu. Komediálně laděná první půle, jehož humor stojí především na protikladu vojenský drill vs. křehké ženštiny z harému, se sleduje jedním dechem. Druhá půle pak sleví ze své grotesknosti, nabere nečekaně vážný tón, přibydou v ní hrdinná úmrtí, trocha zbytečného patosu a hodně střílení. K tomu připočtěte poněkud zmatený střih a vyjde vám filmeček, který na jedno zkouknutí oceníte, ale nestane se vaší srdeční záležitostí. ()
Znamenitý film, jedna z předních ukázek tzv. ruského easternu (westernu odehrávajícího se na Divokém Východě, v Asii). Hlavní hrdina, krasnoarmějec Suchov se vrací pouštěmi Turkmenistánu z války domů a musí ještě svést boj s banditou Abdulem. Tento film s písněmi Bulata Okudžavy mi doslova vyrazil dech a potvrdil můj názor, že Rusové jsou velicí umělci. Nemohl jsem se ubránit srovnání s Leoneho westerny, u nás opěvovanými, kterým se toto dílo nejen vyrovná, ale je i předčí. A to tím, že tu kromě akce, napětí i humoru zůstávají pravé lidské hodnoty: statečnost, obětavost, schopnost milovat a být věrný. Podle mého názoru nelze jinak hodnotit než pěti hvězdičkami... ()
Po delší době mám zase pocit, že jsem viděl úplně jiný film, než ostatní. Tak za prvé mi Bílé slunce pouště přišlo velice špatně odvyprávěné, jak ze strany scénáristy, tak především ze strany režiséra - většina scén na sebe vůbec nenavazuje a je tam mnoho mimořádně matoucích skoků v čase a prostoru. Dále je třeba poznamenat, že přestřelky jsou mdlé a humor slaboučký (pobavil vlastně jen podporučík letící z okna a Suchovův sen o "harému" složeném ze slovansky buclatých děvčat). Do třetice všeho špatného - postavám chybí jakékoli charakterové pozadí a i ten proklamovaný zlosyn Abdul působí spíš jako neškodný šašek (a nevím, kdo přišel na to, že je to nějaký "radikál" nebo náboženský fanatik - nic takového není ve filmu ani naznačeno). Kde se tedy vzaly ty dvě pouštním pískem zaprášené dvě hvězdy? Inu jedna je za vosí pasy těch Turkmének a pěknou tvářičku Gjulčataj, ta druhá zase za velice povedenou kameru. Nic víc už se chválit nedá. _______________ Pacco: Jakých Arabek? Tam nějaké byly? :) ()
Ze všech žánrů se od vzniku kinematografie prý nejméně změnil western. Postupem času však došlo k jeho štěpení. V šedesátých letech se etabloval takzvaný Spaghetti western. Filmy mívaly italského režiséra a neitalské, často americké herce. Během dvaceti let jich bylo natočeno zhruba šest stovek. Vyznačovaly se vesměs mizernou kvalitou a většina jich zůstala po právu zapomenuta. Výjimku tvoří filmy Sergia Leoneho, patřící mezi nejlepší westerny vůbec. Další kategorií byly takzvané Rudé westerny. Čili příběhy z Divokého západu, ale natočené ve východním bloku. Téměř výlučně vznikaly v koprodukcích států bez účasti SSSR. Občas získaly kultovní status, ale jejich věhlas nepřesáhl hranice socialistického světa. Typickým příkladem je série o Winnetouovi, nebo Limonádový Joe. Třetím subžánrem westernu je Eastern, čili film s westernovými prvky, zasazený do reálií Sovětského svazu. Zpravidla se odehrával v okrajových částech země, v Kazachstánu, nebo v dalších středoasijských republikách. Býval zasazen do dob Ruské občanské války, kdy se sovětská moc teprve konsolidovala a pohraničí ovládaly loupeživé bandy, nebo místní vládci nezávislí na Moskvě. A do této kategorie patří Bílé slunce pouště. Příběhem schématický, ale díky prostředí téměř surrealistický film s neopakovatelnou atmosférou a úžasnými dialogy. Děj dovedně balancuje na rozhraní komedie, dramatu a tragédie a navrch nabourává několik klišé. ()
Galerie (30)
Zajímavosti (10)
- Film bol pôvodne ponúknutý k režírovaniu takým režisérskym velikánom ako Andrej Končalovskij alebo dokonca Andrej Tarkovskij. Obidvaja odmietli, Končalovskij preto, že scenár považoval za slabý a mal za to, že vo „westernovom” snímku majú hrať americkí herci. Záporne sa k nakrúcaniu staval i režisér Vladimir Motyl, lenže zmenil názor, keď zistil, že by už ďalší film ako režisér nedostal. Scenár bol prepísaný, veľa scén potom bolo výsledkom improvizácie a po rokoch Končalovskij ocenil film ako majstrovské dielo. (classic)
- Ďalšou výraznou postavou je bývalý cársky colník Pavel, na ktorom „území” sa odohrá záverečný konflikt. Nostalgik so sklonom k alkoholizmu mal byť pôvodne len okrajovou postavou, ale vďaka hercovi, ktorý sa role zhostil, je vlastne druhou hlavnou. U tohto herca, Pavla Luspekajeva, je zaujímavé sa zastaviť. 42-ročný rodák z Ukrajiny mal pred sebou skvelú kariéru, ale následky vojnových omrzlín ho neskoršie pripravili o obidve nohy. Tvorcovia Bieleho slnka púšte upravili postavu colníka tak, že sa malo jednať o muža s barlami, aby ju mohol Luspekajev hrať. Ten to ale hrdo odmietol a odohral všetko s protézami, i keď v tej dobe už skoro nemohol chodiť. Na nakrúcaní bola prítomná jeho manželka, ktorá po každých dvadsiatich krokoch (viac ich nebol schopný herec urobiť) pristavila svojmu mužovi stoličku. Vyslúžil si za to úctu a obdiv svojich kolegov - a taktiež to, že postava, ktorá sa pôvodne volala Alexander, bola po ňom premenovaná na Pavla. Biele slnko púšte bolo jeho posledným filmom, zomrel krátko po dokončení snímku v 42. rokoch. (classic)
- Na kosmodromu Bajkonur v Kazachstánu, který dříve používal Sovětský svaz a nyní Rusko, je tradicí promítat film Bílé slunce pouště kosmonautům v předvečer jejich letu do vesmíru. (Ampi)
Reklama