Režie:
Majid MajidiScénář:
Majid MajidiKamera:
Mohammad DavudiHudba:
Ahmad PezhmanObsahy(1)
Ilegálně zaměstnaný afghánský vdovec Najaf vykonává těžkou práci v Teheránu na stavbě. Když si přivodí zlomeninu nohy, je nucen za sebe jako náhradu posílat ještě nedorostlého syna Rahmata. Ten ale náročnou práci nezvládá, takže je nakonec pověřen vařením a roznášením čaje namísto fyzicky schopnějšího Lateefa. Tomu se ztráta pohodlné pozice samozřejmě nezamlouvá a proto se snaží mladému Rahmatovi práci co nejvíce znepříjemnit. Ve svém snažení však pokračuje pouze do té doby, než náhodou zjistí, že všechno není tak, jak se zdá. (Richie666)
(více)Videa (1)
Recenze (16)
Majidiovy filmy jsou jak křišťálové studánky plné lidské čistoty, obklopené bahnem bídy iránského všedního života. Baran není tak přeslazený ani srdceryvný jako Božské děti nebo Barva ráje, ale vyznívá stejně prostou a dojemnou poetikou. Každé další filmové setkání s íránskou kulturou a jejich rozmanitou krajinou mě nepřestává fascinovat. ()
Ďalší silný film z Iránu zapadajúci do typickej škatulky tejto krajiny (v jednoduchosti je krása). Mix love story so sociálnym presahom s pôsobivými výkonmi nehercov, ktorá ľahko očarí vaše emócie. Majid Majidi (aj na ct vysielané Nebeské deti - naprostý majstrštik iránskeho kina a Farby Raja - takisto mimoriadne silný film) tentokrát o kúštik zaostáva za svojimi najlepšími filmami a hranica pôsobivosti a kýču je tentokrát viac blízko seba ako v predchádzajúcich filmoch, ale aj tak dávam mojich 3 1/2 nahor. P.s. pre tých čo videli Nebeské deti - aj tento film má krásne bežecké scény ()
Na rozdíl od většiny komentujících mi nepřipadá hlavní hrdina jako nesympatický, nebo špatný herec. Naopak, velmi mne bavil jeho přerod z bezstarostného, protivného až zlého floutka v mladého zamilovaného muže, který pro lásku udělá cokoli. Je zajímavé sledovat jak rozdílně může být pojem láska vyjadřován v jiné kultuře a přestože nevidíme vlastně žádný tělesný kontakt, žádný dialog, ten cit je doslova hmatatelný. Jak jsem toho kluka na začátku snímku neměl rád, tak jsem mu to štěstí na konci hrozně přál. Otevřený závěr je pak asi tím nejlepším, jak mohl film dopadnout... ()
Pre mňa zatiaľ najkrajší Majidi. Lateef ako hrdina má krásny prerod z nezodpovedného chuligánského mladíka na dospelého muža, túžiaceho pomôcť tým čo toho veľa nemajú - motivovaný láskou a túžbou. V tej najkrajšej podobe. Je to romanca bez slov a bez odozvy. Je to o pochopení Afgáncov cez oči mladého Íránčana. Baran je príbeh ktorého prostredie pôsobí bezútešne, spustnuto a chudobne, bez života. Postavy v ňom sú ale plné snahy udržať si pokoru a pozitivizmus aj keď je to dakedy ťažké. Sonda do zmýšľania a sonda do ľudsky čistých hodnôt, ktoré sa práve menia kvôli tej láske. A plus dážď a sneh. Posledný záber ako metafora pominuteľnosti len poukazuje že dobré skutky často krát zostávajú bez odmeny. Krásne. ()
Baran (je to příhodnější název filmu, více než otrocký překlad Déšť) je filmovou romancí na perský způsob. Ve spojení s Madžidim se píše o lidské čistotě, avšak výstižnější je mluvit o prostotě, kdy jsou malé, prosté, o mnohou větší šíří ochuzenější životy konfrontovány s doposud neznámými prvky a zkušenostmi, přičemž průvodními znaky prvního setkání s novými a neočekávanými aspekty mohou být strach a zloba. V kultuře, kde jsou světy mužů a žen výrazně odděleny, dokáže již pouhý náznak androgynní povahy vzbudit pocity vzrušení. Potom to jisté decentní odhalení utajované přítomnosti druhého pohlaví otevře dveře romantické obrazotvornosti a mladického idealismu. A ono rozdělení světů je také vlastního příčinou hlubšího, vskutku niterného prožitku citů. Madžidi poukazuje na aktuální sociální problémy a nebrání se ani velekrálovskému patosu, neboť tak praví pravidla globalizovaného filmového trhu. Hlavní postavou prostší perské romance je Latíf (Hossein Abedini), mladičký a životem doposud nepříliš zkušený pomocník na stavbě. Ta jeho jistá naivní divokost je v intencích intimního probuzení a stále ještě zachovaného idealismu náhle přeměněna v podstatu sebeobětování, byť již modifikovanou do praktičtějších kontur života. Hlavním objektem zájmu a zvědavosti perské romance je Baran alias Rahmat (Zahra Bahrami), nejstarší dcerka afghánského uprchlíka pracujícího na stavbách. Život není procházkou růžovým sadem, nýbrž řídí se zejména nutností a pravidlem o obstarávání obživy, tou nejzákladnější lidskou potřebou. Výraznou postavou příběhu romance je Memar (Mohammad Amir Nadži), rázný, přesto však sociálně soucitný stavbyvedoucí. Z dalších rolí zaujmou také Baranin otec s nedávným úrazem Nadžaf (Gholam Ali Bachši), Nadžafův kamarád a starý afghánský zedník Soltan (Abbas Rahimi) nebo osobitý afghánský švec (Hossein Mahdžoub). Film Baran je romancí na perský způsob, prostou, niternou, patetickou, sociální, se souladným hemžením nepastelových barev. ()
Reklama