Režie:
Roman CoppolaScénář:
Roman CoppolaKamera:
Robert D. YeomanHrají:
Jeremy Davies, Angela Lindvall, Élodie Bouchez, Gérard Depardieu, Giancarlo Giannini, Massimo Ghini, Jason Schwartzman, Billy Zane, John Phillip Law (více)Obsahy(1)
Paříž, 1969. Mladý nadějný filmař Paul sní o tom, že natočí film, který bude jeho pravdivou osobní výpovědí. Zároveň pracuje na natáčení sci-fi filmu Dragonfly, který se odehrává v roce 2001. Jeho první režisér je posedlý krásnou Valentinou, která mu tak zatemní mysl, že není schopen dovést film do konce. Filmový producent Enzo ho vyhodí a nahradí arogantním mladým režisérem Felixem de Marcem. Jenže ten je po automobilové nehodě z filmu také odvolán a tak se Enzo obrátí na Paula a požádá ho, aby film zachránil. To je pro Paula životní šance. Podaří se mu uvést film na velké plátno? Dokáže v něm uplatnit své vlastní nápady, odrazí v tomto příběhu kus jeho života? (oficiální text distributora)
(více)Videa (1)
Recenze (31)
Jakým nenápadným půvabem tato Komerční kvalita oplývá:) Ani ne hodinu a půl stopáže a takový výrazný potenciál se v ní skrývá. Mám ráda filmy, jejichž námětem je ukázat, jak se filmy dělají. Pro filmové fanoušky ideální v tom, že se ještě více utvrdíte v tom, jak strašně byste v této nádherné, povrchní, stresující a špínou a prolezlé branži chtěli pracovat:) Vážka boduje a Billy Zane taky. Depardieu zase krade nadaným filmařům materiál, když zrovna v ničem nehraje:) ()
Tak vám nevim. Zatímco Ztraceno v překladu Sofie Coppolové mě už několikrát naprosto dokonale rozložilo, tak s filmem Romana Coppoly to je o dost horší a zdá se, že se bude muset ještě hodně co učit. Jeremy Davies v hlavní roli je dostatečně zajímavý (ale kde on není), námět také není špatný, ale probůh ten scénář a co ta zmatená režie?? ()
Zdánlivě zamotaný a komplikovaný, v jádru ale jednoduchý tím nejkrásnějším způsobem. Takový je tenhle staromilský kousek s nadhledem naplněným Billym Zanem a přesvědčivým Daviesem. Jeden z nenápadně, ale o to důsledněji vyznívajících snímků, které nám dokážou, že když milujeme film, tak v tom nikdy nejsme sami. ()
Přesně opačnou cestou než jeho sestra, razící heslo „méně je obvykle více“, se vydal Roman Coppola a ve snaze procpat toho do svého filmu co nejvíc natočil skvostně interesantní maglajz. Měla to být pocta nové filmařské vlně šedesátých let s autobiografickými prvky? Nebo surrealistická romance? Nebo filmařská recese mísící Barbarellu s filmy Stanleyho Kubricka a jiných klasiků? Mělo to vůbec dávat smysl? Je mnoho špatných filmů se zajímavým nápadem. Ale tohle není ten případ. Není špatný, není až tak zajímavý, je to chaos. Stačí si však uvědomit význam fonetického přepisu jeho názvu a jste v tom až po uši. Tenhle chaos totiž není blbej. 60% ()
Takový malý a vcelku zábavný film o filmařském nadšení, bez něhož by se nedalo dělat asi ani to nejstupidnější béčko. Nevím, jestli opravdu existují lidé, pro které je točení filmů (mám na mysli těch, které jsou vyloženě špatné) posláním, ale jestli ano, pak byl tenhle film nejspíš o nich. Anebo se pletu a celé to bylo úplně o něčem jiném. Ale to je jedno. Prostě se na to dalo koukat, aniž by se člověk nudil. A těch malých citací Truffauta a Felliniho si nebylo možné nevšimnout. Nijak filmu neublížily, ale ani ho nijak neozvláštnily. ()
Reklama